РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016Справа №910/29813/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту"

до: 1) Київської міської ради

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Схід»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство інфраструктури України

про скасування рішення та визнання недійсним договору

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Зубрицька І.М., Ярошенко Н.Ю.

від відповідача 1: не з'явились

від відповідача 2: Гуримський О.В.

від третьої особи: Зубрицька І.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Схід» про скасування рішення Київської міської ради № 985/1646 від 26.06.2007 р. та № 1544/4377 від 27.12.2007 р.; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, загальною площею 7, 8146 га, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Березнева, 12, кадастровий номер :63:127:0075, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Схід» та Київською міською радою, та зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 20.05.2009 р. за № 66-6-00515. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням майнових та економічних інтересів держави у зв'язку з прийняттям оспорюваних рішень, а також прав позивача на використання земельної ділянки, яка перебуває у його постійному користуванні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2015 р. порушено провадження у справі № 910/29813/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 18.01.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У процесі провадження у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Схід» подало відзив на позову заяву, у якому проти позову заперечує, мотивуючи свої заперечення тим, що в акті передачі нерухомого майна у власність Відкритого акціонерного товариства «Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», на який посилається позивач в обґрунтування позову, відсутні відомості про передачу будь-яких об'єктів нерухомості по вул. Березневій, 12 у місті Києві, а під інвентарним номером 359 значиться колія «Радикал» по вул. Алма-Атинській, 37 у місті Києві; об'єкти за інв. номерами 19, 22 та 353 також знаходяться по вул. Алма-Атинській, 37 у місті Києві

Також відповідач зазначає, що з технічних паспортів вбачається розташування по вул. Березневій, 12 у місті Києві під'їзних залізничних колій, які не відносяться до залізничного транспорту та не належать до державної власності, а земельні ділянки під ними - до земель залізничного транспорту.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2016 р. залучено до участі у розгляді даної справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство інфраструктури України.

Третя особа надала письмові пояснення по справі, у яких зазначає, що у власність Відкритому акціонерному товариству «Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» передано, в тому числі, залізничну колію ЗЗБВ-5 ст. Дарниця 1,4 км. ( інв. номер 353) та залізничну колію ЗРІІЕП 0, 5 км. (інв. номер 19), які розташовані на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Березнева, 12, а відтак - Київська міська рада передала в оренду земельну ділянку, на якій розташовані об'єкти державного майна з перевищенням визначених законом повноважень.

Відповідач подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту".

Позивач подав пояснення по справі, у яких відзначає, що незважаючи на відсутність державної реєстрації права Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" користування земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Березнева, 12, кадастровий номер :63:127:0075, спірна земельна ділянка належить до земель залізничного транспорту та є держаною власністю, у зв'язку з чим у Київської міської ради відсутні повноваження щодо розпорядження нею.

Також позивач стверджує, що на спірній земельній ділянці знаходяться залізничні колії ЗЗБВ-5 ст. Дарниця 1,4 км. ( інв. номер 353) та ЗРІІЕП 0, 5 км. (інв. номер 19), які є власністю Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту".

Відповідач подав доповнення до відзиву, у яких вказує, що договір оренди земельної ділянки, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Схід» та Київською міською радою, та зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 20.05.2009 р. за № 66-6-00515, відповідає вимогам закону та внутрішній волі сторін, а підстави для визнання його недійсним відсутні.

Позивач подав клопотання про залучення до участі у розгляді даної справи третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Приватне акціонерне товариство «Нео Віта» та Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке обґрунтовує тим, що Приватне акціонерне товариство «Нео Віта» користується спірною земельною ділянкою на підставі договору суборенди, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Схід» та здійсненням реєстрації оспорюваного договору Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке перейменовано у Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора

Згідно з п. 1.6. постанови постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Розглянувши вищевказане клопотання позивача, суд відмовляє у його задоволенні з огляду на недоцільність залучення вказаних осіб до участі у розгляді даної справи, оскільки прийняте судом рішення не вплине на їх права та обов'язки.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Схід» подало клопотання про витребування у Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" довідку «Звіт за формою № 6-зем» по земельній ділянці, що знаходиться під під'їзними залізничними коліями у м. Києві по вул. Березневі, 12 за останні три роки; докази сплати позивачем земельного податку по земельній ділянці, що знаходиться під під'їзними залізничними коліями у м. Києві по вул. Березневі, 12 за останні три роки.

Представник позивача повідомив про відсутність у Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" зазначеної у клопотанні довідки та зазначив, що позивач не сплачував земельний податок за спірну земельну ділянку.

Відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ.

Приймаючи до уваги, що за твердженням позивача у Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" відсутні зазначені у клопотанні документи, суд вважає недоцільним їх витребування та відмовляє у задоволенні вказаного клопотання.

Позивач подав клопотання про зупинення провадження у справі № 910/29813/15 до вирішення справи № 910/25414/15 за позовом Приватного акціонерного товариства «Нео Віта» до Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" про усунення перешкод у користуванні майном, що розглядається Київським апеляційним господарським судом.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Відповідно до п. 3.16. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

В той же час, суд відзначає, що розглядаючи даний спір по суті, суд може встановити обставини, які мають суттєве значення для розгляду справи № 910/29813/15, в той час як встановлені у справі № 910/25414/15 обставини не матимуть преюдиціального значення для даної справи, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту".

Київська міська рада подала пояснення по справі, у яких просить прийняти законне та обґрунтоване рішення по суті заявлених вимог та розглядати справу без участі представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 р. у даній справі витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Епоха-Гео» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Схід» для реконструкції території з будівництвом об'єктів житлово-офісного та торговельно-розважального призначення на вул. Березневій, 12 у Дніпровському районі міста Києва, затвердженого відповідно до п. 3 рішення Київської міської ради від 27.12.2007 р. № 154484377; проекту завдання, затвердженого замовником, що є невід'ємною частиною договору на проведення відповідних робіт, на основі якого було розроблено вищезазначений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Схід»; всіх інших документів, передбачених, зокрема, порядком надання у постійне користування земельних ділянок юридичним особам відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (клопотання про відведення земельної ділянки та доданих до нього матеріалів; згоди міської ради, що розглядає клопотання, на розроблення проекту відведення земельної ділянки; погоджень органу по земельних ресурсах, природоохоронного і санітарно-епідеміологічного органів, органів архітектури та охорони культурної спадщини, висновку державної землевпорядної експертизи тощо), а також уповноважено Товариство з обмеженою відповідальністю «Епоха-Гео» на одержання вказаних документів та зобов'язано надати їх суду.

У даному судовому засіданні представник позивача подав пояснення по справі, у яких зазначає про неможливість виконання ухвали від 08.02.2016 р. у зв'язку з ненаданням витребуваних документів Товариством з обмеженою відповідальністю «Епоха-Гео».

Також позивач подав клопотання про призначення судової експертизи у даній справі з метою встановлення довжини належних позивачу залізничних колій, як знаходяться на спірній земельній ділянці, а також площі земельної ділянки, необхідної для обслуговування таких колій.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 р. «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Тобто, призначення судової експертизи можливе у разі суперечності наявних у справі доказів, в той час як у даному випадку відсутні документи, які містять різні відомості щодо одних і тих же обставин, а відтак - суд не вбачає необхідності для застосування спеціальних знань при розгляді даної справи.

Крім того, учасники провадження у справі не оспорюють достовірність наявних у справі документів, а відтак - такі докази приймаються судом при розгляді даної справи по суті у відповідності до приписів ст. 32-35 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача подав акт обстеження земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Березнева, 12, кадастровий номер :63:127:0075 від 16.09.2015 р. за участю представників Приватного акціонерного товариства «Нео Віта» та Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту", відповідно до якого на вказаній земельній ділянці площею 7, 8146 га знаходиться майно Приватного акціонерного товариства «Нео Віта» та Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту", а саме: залізнична колія № 19 з С.П. № 322 (інв.. № 353) - загальною довжиною 233, 5 м., залізнична колія № 21 з С.П. № 323 (інв.. № 353) загальною довжиною 89, 5 м., залізнична колія № 2 (інв.. № 19) довжиною 41, 7 м., залізнична колія з С.П. № 321 (інв. № 353) загальною довжиною 399, 3 м.

Також у акті зазначається, що на вказаній земельній ділянці відсутнє насипне: по колії № 23 рейки довжиною 25 м. (12, 5 п.м. колії), на С.П. № 321 діва вітряки та хрестовина, по колії № 21 рейки довжиною 41 м. (20, 5 п.м. колії), будівля колійної бригади та вказано, що зазначені колії не мають примикання до залізничних колій станції Дарниця.

Присутні у даному судовому засіданні учасників судового процесу підтримали свої правові позиції.

Представник відповідача 1 на виклик суду не з'явився.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками процесу.

У судовому засіданні 15.02.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження у справі, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради від 26.06.2007 р. № 985/1646 Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Схід» передано земельні ділянки загальною площею 7, 93 га, в тому числі - площею 0. 12 га в межах червоних ліній для експлуатації та обслуговування виробничої бази на вул. Березневій, 12 у Дніпровському районі міста Києва у зв'язку з переходом права власності на нерухоме майно (договір купівлі-продажу від 11.04.2006 р. та акт прийому-передачі майнового комплексу від 11.04.2006) з них: ділянку площею 7, 81 га - в короткострокову оренду на 3 роки за рахунок земель, відведених відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 20.05.1952 № 1008 «Про відвід будівельно-монтажному тресту «Легромбуду № 4» земельної ділянки під будівництво виробничої бази в Дарницькому районі», від 13.07.1954 № 1168 «Про додатковий відвід СМУ-4 треста «Легромбуду № 4» земельної ділянки для поширення будівельної бази в Дарницькому районі» (площею 7, 37 га) та від 02.01.1946 № 2 «Про поновлення відводу земельної ділянки в Дарницькому районі Київському регенераторно-резиновому заводу від відбудування заводу» (площею 0, 44 га.); ділянку № 2 площею 0, 12 га в межах червоних ліній - в короткострокову оренду на 5 років за рахунок частини земель, відведених відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 13.07.1954 № 1168 «Про додатковий відвід СМУ-4 треста «Легромбуду № 4» земельної ділянки для поширення будівельної бази в Дарницькому районі.

Рішенням Київської міської ради від 27.12.2007 р. №1544/4377 внесено зміни до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затверджених рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 р. № 370/1804, а саме: перевести територію в межах визначених проектом землеустрою, з категорії земель промисловості до земель житлової та громадської забудови; затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю „Інвестиційна група „Схід" для реконструкції території з будівництвом об'єктів житлово-офісного та торговельно-розважального призначення на вул. Березневій, 12 у Дніпровському районі міста Києва; передано Товариству з обмеженою відповідальністю „Інвестиційна група „Схід" для реконструкції території з будівництвом об'єктів житлово-офісного та торговельно-розважального призначення на вул. Березневій, 12 у Дніпровському районі міста Києва в довгострокову оренду на 15 років земельну ділянку площею 7,81 га за рахунок земель, наданих відповідно до рішення Київської міської ради від 26.06.2007 р. № 985/1646, право користування якими посвідчено договором оренди земельної ділянки від 29.11.2007 р. № 66-6-00435.

Відповідно до п. 5.2 рішення Київської міської ради від 27.12.2007 р. №1544/4377 Товариство з обмеженою відповідальністю „Інвестиційна група „Схід" зобов'язане звернутись до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) із клопотанням щодо організації робіт по винесенню меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) та виготовленню документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2009 р. у справі № 44/120 визнано укладеним договір оренди земельної ділянки для реконструкції території з будівництвом об'єктів житлово-офісного та торговельно-розважального призначення на вул.. Березневій, 12 у Дніпровському районі міста Києва між Товариством з обмеженою відповідальністю „Інвестиційна група „Схід" та Київською міською радою; зобов'язано Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) зареєструвати договір оренди земельної ділянки з усіма додатками, що є його невід'ємними частинами, між Орендодавцем - Київською міською радою та орендарем - Товариством з обмеженою відповідальністю „Інвестиційна група „Схід".

20.05.2009 р. вищевказаний договір зареєстрований Головним правлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) за № 66-600515.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.04.2010 р. № 44/120 рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2009 р. у справі № 44/120 скасовано; у задоволені позову відмовлено.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, Приватне акціонерне товариство "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" стверджує, що земельна ділянка по вул. Березнева, 12 у місті Києві, кадастровий номер :63:127:0075 належить до земель транспорту та перебуває у державній власності, а відтак - рішення Київської міської ради № 985/1646 від 26.06.2007 р. та № 1544/4377 від 27.12.2007 р. прийняті всупереч нормам чинного законодавства України та з перевищенням визначених законом повноважень Київської міської ради.

При цьому, Приватне акціонерне товариство "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" зазначає, що на спірній земельній ділянці розміщене належне позивачу на праві власності нерухоме майно - залізничні колії ЗЗБВ-5 ст. Дарниця 1,4 км. ( інв. номер 353) та ЗРІІЕП 0, 5 км. (інв. номер 19), передані за актом передачі від 30.10.2001 р. відповідно до наказу Міністерства транспорту України від 30.10.2001 р. № 746.

Між тим, за твердженням позивача земельна ділянка по вул. Березнева, 12 у місті Києві, кадастровий номер :63:127:0075 перебуває в постійному користуванні Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту".

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України вставлено, що господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об'єктом власності українського народу, від імені якого права власності здійснюють органи державної влади та органи державної влади і місцевого самоврядування.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно положень ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Частиною п'ятою статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти в формі рішень.

Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

У відповідності до ст. 3 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

До повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території положеннями ст. 9 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) віднесено, зокрема, розпорядження землями територіальної громади міста.

Статтею 13 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин віднесено розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 19 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) за основним цільовим призначенням земель виділяють, зокрема, землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) визначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

За приписами ст. 65 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) землями промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності.

У відповідності до ст. 67 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту. . Землі транспорту можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

За змістом ст. 68 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт» (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України "Про транспорт". До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Відповідно до п. 1.2. статуту Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" останнє є новим найменуванням Відкритого акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту", заснованого відповідно до наказу Міністерства транспорту України від 30.10.2001 р. № 746 шляхом перетворення Державного підприємства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" у відкрите акціонерне товариство відповідно до Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993 р. № 210/93.

Відповідно до акту передачі нерухомого майна від 30.10.2001 р. Відкритому акціонерному товариству "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" передано у власність нерухоме майно, зокрема, залізничні колії по вул. Алма-Атинській, 37 у місті Києві інв. № 19 - ЗРІІЕП 0, 5 км. та інв. № 353 - ЗЗБВ-5 ст. Дарниця 1,4 км.

Крім того, в матеріалах справи містяться інвентарні картки обліку основних засобів станом на 18.12.1998 р. № 18 - на залізничні колії ЗНІІЕП 0,5 км (інв. № 19) та № 57 - на залізничні колії ЗЗБВ-5, ст. Дарниця 1,4 км (інв. № 353), місцем розташування об'єктів є м. Київ, вул. Алма-Атинська, 37.

При цьому, відомостей щодо передачі Відкритому акціонерному товариству "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" будь-якого нерухомого майна по вул. Березневій, 12 у місті Києві вказаний акт передачі нерухомого майна від 30.10.2001 р. не містить.

За таких обставин, суд визнає необґрунтованим посилання позивача на зазначений акт у якості доказу розташування на спірній земельній ділянці майна Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" та розглядаючи даний спір по суті, не приймає до уваги вказаний акт.

Інших документів, які б свідчили про набуття позивачем права власності на майно, розташоване на земельній ділянці по вул. Березневій, 12 у місті Києві позивачем не надано.

Розглядаючи даний спір по суті, судом встановлено, що на момент прийняття Київською міською радою оспорюваного рішення від 26.06.2007 р. № 985/1646 спірна земельна ділянка перебувала у користуванні Будівельно-монтажного тресту «Легромбуду № 4 та Київського регенераторно-резинового заводу відповідно до рішень виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 20.05.1952 № 1008 та від 02.01.1946 № 2 передавалась для будівництва виробничої бази та заводу відповідно.

Доказів, на підставі яких суд міг би діти висновку, що спірна земельна ділянка на момент прийняття оспорюваних рішень належала до земель залізничного транспорту, або щодо розміщення на ній підприємства залізничного транспорту, позивачем не надано.

В той же час, суд враховує, що наявність на спірній земельній ділянці певних колій учасниками провадження не заперечується.

Так, в матеріалах справи міститься технічний паспорт на під'їзні залізничні колії № 19, 22, вантажотримувач Приватне підприємство "Атланта-Ойл" від 27.02.2004 р. згідно якого залізничні колії, що належать Відкритому акціонерному товариству "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" № 19, 22-359 гілка прилягають до під'їзної колії № 1, межею під'їзної колії гілки 359 є стик рамної рейки стрілки № 320.

Відповідно до технічного паспорту під'їзних залізничних колій СП "Київінвестбудіндустрія-5" під'їзні колії знаходяться на балансі Київ - Дніпровського міжгалузевого підприємство промислового залізничного транспорту" та приєднуються до колії № 1 Закритого акціонерного товариства "Вулкан-Правекс" стрілкою № 319, яка є межею під'їзних колій.

За змістом технічного паспорту на під'їзні залізничні колії № 19, 22, вантажотримувач Відкрите акціонерне товариство "Шляховик" 35-ТЖ-2000, під'їзні колії останнього знаходяться на балансі Київ - Дніпровського міжгалузевого підприємства промислового залізничного транспорту та примикають до колії № 1 Закритого акціонерного товариства "Вулкан-Правекс" стрілкою № 319; знак "межа під'їзної колії" встановлений біля розподільного стовпчика стрілки № 319.

У відповідності до наявних у справі технічних паспортів залізничні колії, що знаходяться на спірній земельній ділянці розміщені до знаку "межа під'їзної колії", що встановлений біля стрілочного переводу № 319.

Згідно п. 1.2, 1.5 Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р., межа під'їзної колії позначається знаком «Межа під'їзної колії». Місце встановлення такого знака визначається залізницею. Стрілка примикання і частина колії підприємства від стрілки примикання до знака "Межа під'їзної колії" перебуває в розпорядженні залізниці. Власник під'їзної колії має технічний паспорт, масштабний план під'їзної колії, поздовжній та поперечний профілі залізничних колій і креслення штучних споруд. У технічному паспорті та в додатках до нього вказується характеристика рейок, шпал, баласту, земляного полотна, штучних споруд, вагових приладів, пристроїв і механізмів, призначених для навантаження, вивантаження, очищення, промивання і підготовки для навантаження залізничних вагонів, маневрових пристроїв, лебідок, локомотивного і вагонного господарства, промислових станцій, гірок, напівгірок, витяжних колій, засобів СЦБ і зв'язку, які використовуються у поїзній і маневровій роботі, та інших пристроїв і механізмів, призначених для роботи з вагонами і локомотивами залізниць. Один примірник цієї документації передається залізниці при прийнятті під'їзної колії в експлуатацію. Після здачі в експлуатацію нових об'єктів або їх ліквідації в технічний паспорт вносяться відповідні зміни, про що власники під'їзних колій повідомляють залізницю у декадний термін.

За визначенням ст. 1 Закону України «Про залізничний транспорт» (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) під'їзні колії - залізничні колії, які призначені для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств, організацій та установ у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

Відповідно до п. 64 Статуту залізниць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457 до залізничних під'їзних колій належать колії, що з'єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і які належать підприємствам, підприємцям, організаціям та установам незалежно від форм власності, а також громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності. Під'їзні колії призначено для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

У відповідності до п. 2.1. Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 під'їзні колії з усіма спорудами і пристроями, локомотиви і вагони повинні утримуватися в повній справності згідно з чинними Правилами технічної експлуатації залізниць України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 16.01.1995 р. № 27, і Правилами технічної експлуатації підприємств. Власники (користувачі) залізничних під'їзних колій забезпечують їх освітлення у межах території, яку вони займають, а також місць навантаження, вивантаження вантажів, очищення під'їзних колій від сміття і снігу.

Тобто, функціональне призначення під'їзних колій - транспортне обслуговування підприємств, організацій та установ незалежно від форми власності та, відповідно, наявність під'їзних колій на земельній ділянці не відносить автоматично таку земельну ділянку до земель, на які поширюється режим земель залізничного транспорту, встановлений ст. 68 Земельного кодексу України.

Згідно п. 65, 71 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457 примикання залізничних під'їзних колій до загальної мережі залізниць дозволяється Укрзалізницею або за її дорученням начальником залізниці. Будівництво і реконструкція залізничних під'їзних колій, а також пристроїв, призначених для навантаження, вивантаження і очищення вагонів, здійснюється за проектами, погодженими з Укрзалізницею або за її дорученням з начальником залізниці. Конструкція та стан колійних пристроїв і технічних споруд залізничних під'їзних колій повинні забезпечувати пропуск великовагових вагонів, а у разі обслуговування залізничної під'їзної колії локомотивами залізниць, - пропуск локомотивів, наданих для цього залізницею. Взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій визначаються договором.

Доказів з'єднання наявних на спірній земельній ділянці колій із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією матеріали справи не містять.

Тож, з аналізу вказаних норм та наведених документів вбачається, що наявні на спірній земельній ділянці колії є саме під'їзними, користування якими здійснювали Спільне підприємство "Київінвестбудіндустрія-5" та Відкрите акціонерне товариство "Шляховик".

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» (чинний на момент прийняття оспорюваних рішень) розмежування земель державної та комунальної власності полягає у здійсненні організаційно-правових заходів щодо розподілу земель державної власності на землі територіальних громад і землі держави, а також щодо визначення і встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок державної та комунальної власності.

Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема, земельні ділянки, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти.

За правилами ст. 92 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно зі ст. 116 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 123 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) встановлено, що надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено ст. 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» (чинний на момент прийняття оспорюваних рішень) при розмежуванні земель державної та комунальної власності не можуть передаватися до земель комунальної власності, зокрема, земельні ділянки, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти.

Вирішуючи даний спір по суті, суд вважає за необхідне звернути увагу, що, під'їзні колії, які знаходяться на спірній земельній ділянці, фактично перебувають у непридатному для використання стані, що сторонами не заперечується та, при цьому, доказів утримання відповідно до вимог Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та використання їх за функціональним призначенням позивачем суду не надано.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про недоведеність розташування на спірній земельній ділянці як майна, що належить Публічному акціонерному товариству "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту", так і безпосередньо господарського товариства, у статутному фонді якого державі належать частка (акції, паї).

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

За приписами ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Проаналізувавши норми чинного законодавства України, що регулює земельні відносини, здійснивши оцінку наявних у матеріалах справи доказів за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, а матеріалами справи не містять доказів, що земельна ділянка загальною площею 7, 8146 га, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Березнева, 12, кадастровий номер :63:127:0075 належить до земель залізничного транспорту, перебуває у постійному користуванні Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту", а також розміщення на ній належного позивачу на праві власності нерухомого майна.

Доводи позивача, про відсутність у Київської міської ради повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою з огляду на розташування на ній об'єктів державної власності Приватним акціонерним товариством "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" у порядку ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не доведено та спростовується наведеними судом обставинами.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що рішення Київської міської ради № 985/1646 від 26.06.2007 р. та № 1544/4377 від 27.12.2007 р. не порушють права позивача на спірну земельну ділянку, прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства України та в межах визначених законом повноважень

Наведені ж позивачем доводи та обґрунтування за приписами Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України не тягнуть наслідком скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі земельної ділянки.

Стосовно визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, загальною площею 7, 8146 га, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Березнева, 12, кадастровий номер :63:127:0075, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Схід» та Київською міською радою, та зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 20.05.2009 р. за № 66-6-00515., суд відзначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В той же час, позивачем у даному випаду не доведено, що договір оренди від 20.05.2009 р. за № 66-6-00515 порушує його майнові права та інтереси, в той час як за правилами ст. 1 Господарського процесуального кодексу України саме наведені обставини є підставою звернення до суду.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи, що оспорюваний договір було укладено на підставі рішення № 1544/4377 від 27.12.2007 р., яке за висновками суду прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства України та в межах компетенції, визначеної Законом України «Про місцеве самоврядування», з огляду на недоведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів у зв'язку з прийняттям вказаного рішення та укладенням договору 20.05.2009 р. за № 66-6-00515, суд дійшов висновку про відсутність законодавчо закріплених підстав для визнання такого договору недійсним у судовому порядку.

Підсумовуючи вищевикладене, здійснивши оцінку наявних у справі доказів, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених ним обґрунтувань, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, про необґрунтованість вимог позивача та відмовляє у задоволенні позову.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судових збір у разі відмови у позові покладається на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 22.02.2015 р.

Суддя Пригунова А.Б.