ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Справа № 907/581/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий-суддя Кузь В.Л.

судді Галушко Н.А.

ОСОБА_1

При секретарі судового засідання Петрик К.О.

розглянувши апеляційну скаргу від 06.11.15 за вих. № 11/2-44677 Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський акціонерний банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_2, м. Київ

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.10.15

у справі № 907/581/15

за позовом публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський акціонерний банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_2, м. Київ

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „Таурус проперті, м. Київ

про визнання нікчемними договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.14 та акту приймання-передачі до зазначеного договору, про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0024 га, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, Пилипецька сільська рада, кадастровий номер :02:001:0054, цільове призначення якої землі громадської забудови, для обслуговування канатно-крісельного пристрою

за участі представників :

від позивача ОСОБА_3 - представник (довіреність № 294 від 22.04.15);

від відповідача ОСОБА_4 - представник (довіреність б/н від 11.01.16).

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.10.15 у справі № 907/581/15 (головуючий суддя Ушак І.Г., судді Якимчук Л.М., Бобрик Г.Й.) відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.10.15 у справі № 907/581/15.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі посилається на те, що земельну ділянку, яка є предметом оскаржуваного договору, було відчужено Банком за ціною значно нижчою від тієї, за яку Банк її придбав та відповідно обліковував на балансі. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, правочини (в тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк здійснив відчуження чи передав користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобовязаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору. Таким чином, положеннями п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб передбачено необхідність визначення та порівняння ціни відчуження майна зі звичайною ціною на таке майно.

Разом з тим, при ухваленні оскаржуваного рішення місцевий господарський суд на зазначені обставини не звернув уваги та не зясував рівень звичайної ціни на земельну ділянку станом на дату її відчуження.

Також, місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні не було встановлено чи мало місце наявність прямих збитків у Банку внаслідок укладеного оскаржуваного договору купівлі-продажу земельної ділянки. Звітом, виконаним ТОВ Актив Експерт спільно з ПП ТВІ ринкова вартість земельної ділянки була визначена не за станом на дату її відчуження відповідачу (14.11.14), а за станом на 03.11.14, що в свою чергу не може вважатися звичайною ціною земельної ділянки у відповідності до вимог Податкового кодексу України та правових висновків Верховного Суду України.

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 907/581/15 розподілено до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Кузь В.Л., судді Галушко Н.А. та судді Данко Л.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.11.15 апеляційну скаргу прийнято до провадження.

У звязку з перебуванням судді Данко Л.С. у відпустці 16.12.15 було внесено зміни у склад судової колегії по справі № 907/581/15 і сформовано її у наступному складі: головуючий суддя Кузь В.Л. судді Галушко Н.А. та Орищин Г.В.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 16.12.15, від 27.01.16 розгляд апеляційної скарги відкладався.

Разом з апеляційною скаргою апелянт подав на розгляд суду клопотання про призначення по справі судової оціночно-земельної експертизи від 06.11.15, проведення якої доручити судовому експерту ОСОБА_5 та на вирішення якої поставити питання: Яка звичайна ціна на земельну ділянку площею 0,0024 га, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, село Пилипець, кадастровий номер :02:001:0054, станом на 14.11.14.

Як на підстави для призначення по даній справі судової оціночно-земельної експертизи апелянт зазначає, що наявні у справі докази є взаємно суперечливими, визначення звичайної ціни земельної ділянки, станом на дату її відчуження має суттєве значення для повного та всебічного зясування обставин справи, а отже є необхідність призначення по справі судової оціночно-земельної експертизи. Адже, як зазначає апелянт, в матеріалах справи міститься копія звіту, виконаного ЗАТ Консалтингюрсервіс спільно з ТОВ Консалтингова фірма Євротерра, яким було визначено ринкову вартість земельних ділянок за станом на 14.11.14. Відповідачем натоміть було замовлено рецензування зазначеного звіту за результатами якого такий звіт визнано неякісним та непрофесійним. Оскільки, як зазначив позивач наявні у справі докази щодо ціни земельної ділянки є взаємосуперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Представником відповідача 16.12.15 подано на розгляд судової колегії заперечення на клопотання про призначення експертизи та відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до вимог законодавства необхідність призначення судової експертизи повязана саме з наявністю при розгляді господарського суду певних питань щодо обставин, які не можуть бути встановлені судом самостійно, оскільки потребують спеціальних знань експерта та можуть бути вирішені шляхом призначення судової експертизи. Зі змісту ст. 41 ГПК України випливає, що саме суд призначає при розгляді справи наявність таких питань та, відповідно, вирішує питання необхідності призначення певного виду судової експертизи у справі. Також, слід зазначити, що згідно положень чинного законодавства та наведеної вище статті Господарського процесуального кодексу України, зокрема, суд має право призначити експертизу в разі такої необхідності, проте, це не є обовязком. Згідно приписів п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.12 № 4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Розглянувши клопотання позивача про призначення судової експертизи та заперечення відповідача на клопотання про призначення експертизи від 16.12.15, заслухавши пояснення сторін щодо нього, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про призначення судової експертизи, оскільки в матеріалах справи наявний звіт про оцінку земельної ділянки, яка була відчужена за спірним правочином, вказаний звіт було рецензовано в порядку, встановленому ст.13 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, матеріали справи містять документи на підтвердження повноважень суб'єктів оціночної діяльності на здійснення такої діяльності, а позивачем належних доказів, які б містили суперечливі вказаному звіту відомості щодо вартості відчужених прав вимоги не надано (звіт, виконаний ЗАТ Консалтингюрсервіс та ТОВ Консалтингова фірма Євротерра внаслідок проведеного рецензування визнано неякісним і непрофесійним, а тому не є належним доказом), а самі по собі сумніви скаржника (позивача) щодо правильності визначення ціни договору не є достатньою підставою для призначення експертизи.

У судові засідання 27.01.16 та 16.02.16, які відбулися в режимі відеоконференції, зявилися представники сторін, які навели свої доводи та міркування, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 16.02.16. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування чи зміни Господарського суду Закарпатської області від 21.10.15 у справі № 907/581/15, з огляду на наступне:

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.14 №733 Про віднесення публічного акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний банк до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 №123 Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк, згідно з яким з 21.11.14 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк, , МФО 380537, місцезнаходження: вул. Дегтярівська, 27 т, м. Київ, 04119, Україна.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 128 з 24.11.14 повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві Всеукраїнський акціонерний банк передано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду гарантування ОСОБА_2.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 35 від 17.02.15 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк по 20.03.15 (включно) та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк ОСОБА_2 по 20.03.15 року (включно).

Під час проведення Уповноваженою особою Фонду перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, з підстав визначених ч.3 ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, позивачем було виявлено укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0024га, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, село Пилипець, кадастровий номер :02:001:0054, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (надалі за текстом - договір) від 14.11.14, посвідченого ОСОБА_6, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 3988.

Пунктом 1.6 договору купівлі-продажу визначено, що згідно витягу № 265 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданої Відділом Держземагенства у Міжгірському районі Закарпатської області 29.10.14, нормативно-грошова оцінка вказаної земельної ділянки складає 1377,12 грн.

Відповідно до Висновку наданого оцінювачем ТОВ ОСОБА_6 експерт (сертифікат № 14334/13 від 13.02.13) спільно з ПП ТВІ, ринкова вартість земельної ділянки станом на 03.11.14 становить 3964,56 грн. (п.1.7договору).

Пунктами 2.1, 2.2, 2.4 договору купівлі-продажу сторонами встановлено, що за погодженням сторін, ціна продажу земельної ділянки за даним договором становить 4250 грн. без ПДВ; за домовленістю сторін, оплата за цим договором проводиться покупцем у безготівковій формі, в розмірі зазначеному в п.2.1 даного договору, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця номер 361048002, відкритий в ПАТ ВіЕйБі Банк, код банку 380537, ідентифікаційний код юридичної особи (код ЄДРПОУ) 19017842, індивідуальний податковий номер 53, в день підписання цього договору; зазначену в цьому договорі ціну продажу продавець вважає вигідною для себе, її розмір не пов'язаний зі збігом якихось важких для продавця обставин і повністю задовольняє продавця.

У пунктах 3.1 та 3.2 договору купівлі-продажу вказано, що цей договір вважаться укладеним з моменту його нотаріального посвідчення; право власності на відчужувану земельну ділянку у покупця підлягає обовязковій державній реєстрації відповідно до ст.ст.182, 210 та 657 Цивільного кодексу України та ст.132 Земельного кодексу України, та виникає з моменту такої державної реєстрації у відповідності до ст.ст.125,126 Земельного кодексу України, ст.ст.182, 334 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно п.5.1 договору купівлі-продажу продавець зобовязався передати у власність земельну ділянку відповідно до умов цього договору, а покупець, відповідно до п.5.2 договору купівлі-продажу, зобовязується прийняти земельну ділянку відповідно до умов цього договору.

Згідно з актом приймання-передачі до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.14 продавець передав, а покупець прийняв продану 14.11.14 земельну ділянку площею 0,0024 га, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, с/рада Пилипецька, кадастровий номер :02:001:0054, цільове призначення якої - землі громадської забудови, для обслуговування канатно-крісельного пристрою.

Підписанням вказаного акту сторонами підтверджено, що ними здійснено остаточний розрахунок за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.14; претензій майнового характеру сторони на момент підписання вказаного акту не мали.

Як на підставу позовних вимог скаржник покликається на те, що під час проведення Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.14, в силу п. 3 ч. 3 ст. 38 цього Закону України є нікчемним, оскільки у даному випадку було здійснено відчуження майна за цінами нижчими від звичайних, сталось погіршення фінансового стану позивача, шляхом незаконного відчуження активів банку, внаслідок чого виконання грошових зобовязань перед іншими кредиторами стало неможливим та відбулося заниження вартості майна, що залишилось на балансі банку.

Частиною 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб Фонд зобовязаний забезпечити збереження активів та документації банку; протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно ч. 5 ст. 34 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Частиною 2 ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб встановлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема з такої підстави (п.3), коли банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобовязаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ст.ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами другою, третьою статті 203 ЦК України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як на підставу нікчемності договору купівлі-продажу та акту приймання-передачі до нього позивач посилається на ч. 3 п. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в якій зазначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Статтею 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена, виходячи з його умов, вона визначається, виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Поняття звичайна ціна визначена в пункті 14.1.71. Податкового кодексу України, відповідно до якого, - це ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотнє, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Умовами оспорюваного договору купівлі-продажу визначено та погоджено сторонами, що ціна продажу земельної ділянки за даним договором становить 4250 грн. без ПДВ; зазначену в цьому договорі ціну продажу продавець вважає вигідною для себе, її розмір не пов'язаний зі збігом якихось важких для продавця обставин і повністю задовольняє продавця.

Відповідно до витягу № 265 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданої Відділом Держземагенства у Міжгірському районі Закарпатської області 29.10.14, нормативно-грошова оцінка вказаної земельної ділянки складає 1377,12 грн. Зазначена ціна є нижчою від тої, яка була встановлена субєктом оціночної діяльності, оцінювачем ТОВ ОСОБА_6 експерт (сертифікат № 14334/13 від 13.02.13) спільно з ПП ТВІ, - а саме 3964,56 грн., та ціни договору.

На підтвердження доводів, щодо заниженої вартості земельної ділянки, викладених в позовній заяві, скаржником було надано до суду та приєднано до матеріалів справи звіт про експертну грошову оцінку земельних ділянок та обладнання, що знаходяться у власності відповідача, який виконаний ЗАТ Консалтингюрсервіс та ТОВ Консалтингова фірма Євротерра, яким було визначено ринкову вартість спірної земельної станом на 14.11.14 в розмірі 5798 грн.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" суб'єктами оціночної діяльності є, зокрема, суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

За змістом ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Водночас стаття 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлює, що рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають зацікавленість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в порядку ст. 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" здійснено письмовий запит на проведення рецензування звіту (за яким ринкова вартість спірної земельної ділянки станом на 14.11.14 становила 5798 грн.), за результатами якої проведено рецензію від 16.09.15.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи рецензії від 16.09.15, дана рецензія виконана оцінювачем ОСОБА_7 (кваліфікаційне свідоцтво серії ЦХ № 00143 від 04.03.06, свідоцтво про Державну реєстрацію у державному реєстрі оцінювачів Фонду державного майна України № 10579 від 03.09.13) та за результатами її проведення виявлено численні порушення Національного Стандарту № 1 Загальні засади оцінки майна та майнових прав, а сам звіт визначено як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, неякісний та непрофесійний і не може бути використаний.

Разом з тим, рецензією від 16.09.15, яка виконана оцінювачем ОСОБА_7, на звіт та висновок субєкта оціночної діяльності ТОВ ОСОБА_6 експерт спільно з ПП ТВІ, згідно якого ринкова вартість земельної ділянки станом на 03.11.14 становила 3964,56 грн., підтверджується, що цей звіт в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки.

За змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову (розділ 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13 № 11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними).

Враховуючи матеріали справи, а також ту обставину, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту відчуження банком майна (спірної земельної ділянки) за цінами, нижчими від звичайних, тобто не довів суду факту заниження (на 20 % і більше) вартості спірної земельної ділянки, яка є предметом оспорюваного договору купівлі-продажу, та яка водночас відрізняється від вартості визначеної сторонами в цьому договорі, невідповідності умов договору купівлі-продажу від 14.11.14 положенням чинного законодавства, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання нікчемним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 14.11.14 між ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк та ТОВ „Таурус проперті, посвідчений ОСОБА_6, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 3988.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що рецензія від 16.09.15, яка виконана оцінювачем ОСОБА_7, на звіт та висновок субєкта оціночної діяльності ТОВ ОСОБА_6 експерт спільно з ПП ТВІ, за яким ринкова вартість земельної ділянки станом на 03.11.14 становила 3 964,56 грн., та якою, зокрема, підтверджується, що цей звіт в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки, виконана субєктом оціночної діяльності, який відповідає вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Натомість позивач не навів суду жодних доказів на підтвердження невідповідності поданої рецензії від 16.09.15 вимогам чинного законодавства України.

Покликаючись на те, що висновок був наданий оцінювачем станом на дату, що на декілька днів передувала укладенню цього договору, скаржник не надав доказів існування обставин, які б давали підстави встановити, що за станом на 14.11.14 вартість земельної ділянки могла змінитись, і був би внаслідок цього встановлений факт заниження вартості на 20 % і більше внаслідок укладення оспорюваного договору купівлі-продажу. Відтак, таке покликання носить формальний характер.

Стосовно доводів скаржника про те, що вартість земельної ділянки на момент придбання банком її за результатами прилюдних торгів за офіційним курсом НБУ становить більшу суму в доларах США, аніж вартість у доларах США, яка встановлена на момент відчуження за спірним договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.14, суд апеляційної інстанції зазначає, що визначення вартості майна у спосіб запропонований скаржником не ґрунтується на нормах діючого законодавства, оскільки у договорі ціна визначалась в національній валюті України.

Враховуючи відсутність правових підстав для задоволення позову щодо визнання нікчемним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 14.11.14 між ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк та ТОВ „Таурус проперті, посвідчений ОСОБА_6, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №3988, суд першої інстанції підставно відмовив у позові про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0024га, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, село Пилипець, кадастровий номер :02:001:0054 за ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк.

Крім того, стосовно позовної вимоги позивача про визнання нікчемним акту приймання-передачі від 14.11.14 до договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк та ТОВ „Таурус проперті, посвідчений ОСОБА_6, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №3988, колегія суддів зазначає.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені статтею 16 ЦК України. Цією нормою також встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 20 ГК України як спосіб захисту прав суб'єктів господарювання передбачено визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єктів господарювання або споживачів.

Отже, господарські суди розглядають на загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих іншими органами, у тому числі, актів господарських товариств, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов'язковий характер для учасників правовідносин, що виникають чи припиняються з прийняттям такого акту, тобто такі акти є самостійним джерелом виникнення прав та обовязків в осіб, щодо яких вони прийняті.

Оскаржений акт приймання-передачі за своїми ознаками до таких актів не відноситься, оскільки засвідчує факт передачі однією стороною та прийняття іншою стороною певного майна, здійсненого на виконання договору купівлі продажу, а тому, не є правочином, в розумінні ст. 202 ЦК України, а лише додатком до правочину , і може бути використаний в якості доказу у разі звернення будь-якої із сторін з позовом до суду та підлягатиме оцінці судом у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 19.08.2008 у справі №48/800 та від 16.12.2008 у справі №2-6/1424.1-2008), що ще раз підкреслює правомірність висновку про неможливість задоволення вимоги позивача про визнання нікчемним спірного акту приймання-передачі земельної ділянки.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проаналізувавши вищенаведене, Львівським апеляційним господарським судом не знайдено підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку слід покласти на скаржника.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що при прийнятті апеляційної скарги до провадження скаржнику було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі. Сума судового збору за оскарження рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.10.15 у справі № 907/581/15 (дві немайнових вимог та одна майнова вимога) становить 4 019,40 грн.

Відтак, відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.13 № 7, відстрочена сума судового збору в розмірі 4 019,40 грн. підлягає стягненню з скаржника за перегляд судового рішення в апеляційному порядку.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу від 06.11.15 за вих. № 11/2-44677 Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський акціонерний банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_2, м. Київ залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.10.15 у справі № 907/581/15 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський акціонерний банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_2 (вул. Дегтярівська, 27Т, м. Київ, 04119, ) в дохід спеціального фонду Державного бюджету України (Банк: ГУДКСУ у Львівській області; МФО 825014; отримувач: УДКСУ у Личаківському районі м. Львова; ; рахунок 2006) 4 019,40 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Місцевому господарському суду видати наказ

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 19.02.16.

Головуючий суддя Кузь В.Л.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Орищин Г.В.