ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 р. Справа № 909/1339/15
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Цюх Г. З., секретаря судового засідання Ломей Л. Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Вигодське лісове господарство", вул. Д.Галицького, 40, смт. Вигода, Долинський район, Івано-Франківська область, 77552

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Яворів, Долинський район, Івано-Франківська область, 77524

про стягнення 7299,48 грн. заборгованості

за участю:

від позивача: ОСОБА_2-представник, довіреність від 10.10.14р.

від відповідача: не з"явилися.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Вигодське лісове господарство" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 7299,48 грн., в тому числі 7100 грн. основного боргу, 163,3 грн. інфляційних та 36,18 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 08.12.15р. порушено провадження у справі, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 29.12.15р. Ухвалою суду від 29.12.15 відкладено розгляд справи на 16.02.16.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в засідання суду не з"явився, про причини неявки не повідомив, витребуваних документів не подав, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином в судовому засідання 29.12.15 та ухвалою від 29.12.15.

В засіданні суду 29.12.15 представник відповідача подав суду заяву про застосування строку позовної давності за вх.№20465/15 від 29.12.15, оскільки перерахування коштів мало місце 15.09.11, а тому позивачем пропущено трирічний строк позовної давності. Крім того відповідач зазначив, що товар позивачу було передано на підставі видаткової накладної, однак копії даної накладної не може представити, так як ст.44 Податкового кодексу України передбачено термін її зберігання протягом 1095 днів.

Згідно з пунктом 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У відповідності до п.3.14 зазначеної постанови Пленуму ВГСУ нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, якщо її явку судом визнано обов'язковою, може розцінюватися судом як зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч.3 ст.22 ГПК сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

За таких обставин, згідно ст.75 ГПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами, враховуючи, що у суду є всі необхідні докази для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши зібрані докази відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, з"ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, судом з"ясовано наступне.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи банківської виписки від 14.09.11 позивач перерахував відповідачу кошти в сумі 7100 грн. за автозапчастини.

Позивач зазначив, що, оскільки, відповідач зобов'язання по поставці товару належним чином не виконав, позивач звернувся з позовом про стягнення суми боргу.

Отже, між сторонами виникли відносини, які за правовою природою відповідають договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ст. 612 ЦК України визначено, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Однак, позовні вимоги задоволенню не підлягають, враховуючи наступне.

За приписами статті 256 Цивільного процесуального кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Представник відповідача на підставі пункту 3 статті 267 Цивільного кодексу України подав заяву про застосування строку позовної давності за вх.№20465/15 від 29.12.15 при розгляді даної справи судом.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач був обізнаний про порушення свого права та про особу, яка порушила це право ще 14.09.11 (банківськи виписка) .

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності у даній справі.

Позов поданий позивачем до господарського суду 07.12.15, тобто з пропуском встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України строку позовної давності у три роки щодо основного боргу та п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України строку позовної давності в один рік щодо стягнення пені, а тому відповідно до п.4 ст.267 ЦК України, закінчення строку позовної давності до пред"явлення позову є підставою для відмови в позові в частині стягнення 163,3 грн. інфляційних та 36,18 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно із ч.1, 2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.124,129 Конституції України, ст.ст. 179, 193 ГК України, ст.ст.256, 257, 261, 267, 509, 526, 530, 610, 612, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст.33, 34, 43, 49,75, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного підприємства "Вигодське лісове господарство" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 7299,48 грн. заборгованості відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

повне рішення складено 17.02.16

Суддя Г.З. Цюх