ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 р. Справа № 909/1353/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А. , секретар судового засідання Максимів Н. Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Український державний геологорозвідувальний інститут", вул. Автозаводська, 78-А,м. Київ,04114

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" с. Новий Мізунь,Долинський район, Івано-Франківська область,77543

про стягнення 38345,93грн.

Представники сторін:

Від відповідача: ОСОБА_1 - представник, ( довіреність №б/н від 05.05.15)

Від позивача представники не з'явилися.

встановив

позивач - Державне підприємство "Український геологорозвідувальний інститут", звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача - ТзОВ "Мізунь" 38345,93грн. заборгованості. Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 15.12.2015року порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 24.12.2015року об 11-40год. Ухвалою суду від 24.12.2015року в зв'язку з відсутністю представників сторін розгляд справи відкладено на 12.01.2016року. Ухвалою суду від 12.01.2016року розгляд справи було відкладено на 26.01.2016року. У судовому засіданні 26.01.2016року представникам сторін було оголошено перерву до 09.02.2016року.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений у попередньому судовому засіданні. Позивач подав клопотання (вх.1578/16 від 08.02.2016року), про неможливість взяти участь в судовому засіданні та просить суду розглянути матеріали справи за його відсутності.

Згідно з пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зі змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого господарського суду N 3 від 23.03.2012, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Беручи до уваги той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, подав суду відзив на позов вх.№1722/16 від 09.02.2016року.

Розглянувши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

04 лютого 2013 року між ТОВ «Мізунь» (далі - замовник) та державним підприємством «Український державний геологорозвідувальний інститут» (далі - виконавець) було укладено договір № КД2160-00 з проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування (Ново-Мізунське родовище (свердловини №№ 4, 8-г)).

На підставі п. 10.1 Договору всі зміни, що вносяться до умов цього Договору оформлюються Додатковими угодами, що є невідємними частинами цього договору.

02 грудня 2013 р. Додатковою угодою № 1 до договору № КД 2160-00 від 04.02.2013 і далі - Додаткова угода) були додані до договору наступні доповнення: « 2.1. Пункт 5.1. договору доповнити реченням: «Вартість послуг у 2014 році складає 65 700 грн., крім того, ПДВ 20% - 13 140 гривень 00 копійок, всього 78 840 гривень 00 копійок. 2.2 Календарний план (Додаток №1 до договору) доповнити таблицею та текстом згідно із : датком №1 до цієї угоди «Календарний план надання послуг з моніторингу та наукового супроводження надрокористування на 2014 рік». 2.3. Протокол узгодження договірної ціни Додаток №2 до договору) доповнити текстом згідно із додатком №2 до цієї угоди: Протокол узгодженої договірної ціни на послуги з моніторингу та наукового . проводження надрокористування на 2014 рік».

Згідно п. 1.1. Договору Виконавець зобов'язується виконати для ОСОБА_2, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити роботи з моніторингу та наукового і супроводження надрокористування (далі- Роботи) Ново-Мізунським родовищем свердловини №№4, 8-г) відповідно до умов цього Договору.

Згідно п. 1.2. Договору, моніторинг та наукове супроводження здійснюється на підставі Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від З0 травня 2011 року №615 та Угоди про умови користування надрами від 17 квітня 2012 року № 5526, що є додатком до спеціального дозволу на користування надрами.

Процедура проведення моніторингу та наукового супроводження виконання надрокористувачем особливих умов користування надрами, передбачених спеціальним дозволом на користування надрами та угодою про умови користування надрами (далі - моніторинг та наукове супроводження) регулюється Положенням про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 11.03.2013 № 96. Склад та організація робіт з моніторингу та наукового супроводження надрокористування визначені в Методичних рекомендаціях з проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування (далі - Методичні рекомендації) затверджених наказом Держгеонадр України від 15.02.2012 № 44.

Моніторинг та наукове супроводження здійснюється за програмою моніторингу та наукового супроводження, яка складається на кожний об'єкт надрокористування відповідно до Програми робіт надрокористувача на строк дії дозволу або проекту робіт, у разі його наявності.

На здійснення моніторингу та наукового супроводження надрокористування Державна служба геології та надр України акредитувала спеціалізовані підприємства, станови, організації (далі - спеціалізовані підприємства), одним з яких є Державне підприємство «Український державний геологорозвідувальний інститут» (позивач).

Моніторинг та наукове супроводження проводяться за зверненням суб'єкта господарювання на підставі договору між спеціалізованим підприємством (Виконавець) та надрокористувачем (ОСОБА_2), який укладається відповідно до вимог законодавства. У договорі з проведення моніторингу та наукового супроводження визначаються умови й порядок проведення моніторингу та наукового супроводження відповідно до специфіки об'єкта та виду користування надрами. Форма договору наведена в додатку 1 до цих рекомендацій.

Згідно п. 10.4 Договору цей Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 17 квітня 2032 року.

У відповідності до п. 1.3 Договору та п. 2.2. Додаткової угоди сторонами узгоджено Календарний план на 2014 рік (Додаток № 1 до додаткової угоди №1), в якому наведені обсяги робіт, етапи (підетапи) та строки їх виконання.

Згідно п. 2.1. Додаткової угоди вартість послуг у 2014 році складає 78840,00грн.

Відповідно до п. 4.1 Договору перелік звітної документації, що підлягає оформленню та здаванню Виконавцем ОСОБА_2 за окремими етапами (підетапами) виконання робіт та за Договором у цілому, також вимоги до їх змісту визначаються цим Договором.

За умовами п.п. 4.2, 4.3. Договору по завершенню кожного етапу (підетапу) виконавець надає ОСОБА_2 здавання-приймання послуг в 2-х примірниках та інформаційний звіт у письмовій формі.

Роботи по Договору І етапу 2014 року прийняті ОСОБА_2, згідно підписаного сторонами акту №1/2014 від 18 березня 2014 року про здавання-приймання науково- технічної продукції за договором № КД2160-00 від 04 лютого 2013 року, вартість виконаних робіт становить 19 710,00 (Девятнадцять тисяч сімсот десять грн. 00 коп.). в тому числі ПДВ- 3 285.50 грн.

Виконані роботи за цим актом, не оплачені, отже позивач провів нарахування пені в сумі 3298,86грн., 3% річних в розмірі 980,10грн., інфляційні втрати в сумі 14356,97грн.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Дослідженням обставин справи судом встановлено, що предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 88345,93грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань зі сплати коштів за надані позивачем послуги з проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування за договором № КД 2160-00 від 04.02.2013року.

Згідно даних ТОВ «Мізунь» ДП «УкрДГРІ» надавало послуги згідно вказаного вище договору у 2013 році. Однак внаслідок невчасної оплати за надані у 2013 році послуги відповідно до вимог п. 3.4. договору позивач з 26.03.2014 року призупинив виконання робіт ТОВ «Мізунь» з моніторингу та наукового супроводження надрокористування, про що свідчить повідомлення № 576 від 27.03.2014 року.

23.04.2014року за № 763 позивач направив ТОВ «Мізунь» претензію по договору № КД2160-00 від 04.02.3013року, в якій вказував про заборгованість товариства в сумі 19845,00 гри. В серпні 2014 року позивач звернувся з позовом до ТОВ «Мізунь» про стягнення заборгованості в сумі 24022,22 грн. 23.09.2014року під час розгляду справи в Господарському суді Івано-Франківської області ТОВ «Мізунь» оплатило основний борг в сумі 19845,00 грн., а 18.11.2014 року відповідачем оплачено штрафні санкції та судові витрати на загальну суму 6024,02 грн.

За весь цей час позивач жодного разу не вказував про існування ще якої-небудь заборгованості відповідача.

До даної позовної заяви ДП «УкрДГРІ» долучив копію акта № 1/2014 здавання- приймання від 18.03.2014 року на підтвердження виконання робіт за першим етапом 2014 року, однак даний акт підписаний зі сторони ТОВ «Мізунь» неуповноваженою особою та не може бути належним доказом, який підтверджує факт надання послуг відповідачу. А також внаслідок підписання даного акту не директором відповідача, він не може бути підставою для фінансових розрахунків між сторонами. Особою, яка має право підпису від імені ТзОВ «Мізунь» є його директор, що підтверджується п. 9.11 статуту ТОВ «Мізунь», який затверджено загальними зборами учасників 07.11.2005 року.

Крім того, згідно п. 4.2. договору по завершенню кожного етапу (підетапу) виконавець надає замовнику акт здавання-приймання робіт в 2-х примірниках та інформаційний звіт у письмовій формі.

При цьому, позивачем не подано суду доказів в підтвердження факту надання відповідачу послуг в повному обсязі, які передбачено п.п. 4.2, 4.3 за договором № КД 2160-00 від 04.02.2013року, а саме подано копію ОСОБА_2 здавання-приймання послуг в 2-х примірниках, проте не подано інформаційний звіт, який має бути укладений у письмовій формі.

Не надано позивачем також доказів (квитанцій про відправлення поштових відправлень, повідомлень про вручення поштових відправлень, описів цінних листів, тощо) про направлення рахунку на передоплату, рахунку на оплату та акту здавання- прийняття відповідачу та отримання останнім вказаних документів.

За таких обставин, враховуючи те, що позивачем не доведено в повному обсязі перед судом доказу в підтвердження факту надання відповідачу послуг, обумовлених Договором № КД 2160-00 від 04.02.2013року, то у суду відсутні правові підстави для висновку про те, що у відповідача виник обов'язок здійснити розрахунок за надані послуги.

Виходячи з аналізу правових норм, визначених Господарським процесуальним кодексом України, Конституцією України, Законом України "Про судоустрій і статус суддів", рішення господарського суду повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального, процесуального права та фактичними обставинами справи, достовірно встановленими судом, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Розподіл обов'язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно з ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, на основі вище вказаного, вимоги позивача визнаються судом недоведеними, документально не підтвердженими та такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, а відтак у позові слід відмовити.

Враховуючи приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.124 Конституції України, Законом України "Про судоустрій і статус суддів", ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, ст. 82, -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

в задоволенні позову Державного підприємства "Український державний геологорозвідувальний інститут", вул. Автозаводська, 78-А, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" с.Новий Мізунь, Долинський район, Івано-Франківська область про стягнення 38345,93грн.заборгованості - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.02.16

СУДДЯ ШКІНДЕР П.А.