Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
УХВАЛА

ПРО ВІДМОВУ У ПРИЙНЯТТІ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

від "18" лютого 2016 р. Справа № 906/139/16

Суддя господарського суду Житомирської області Маріщенко Л.О.,

розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали за позовом:

ОСОБА_1 (м.Київ)

до Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області (м. Житомир)

про зобов'язання приведення у відповідність до законодавства розмір орендної плати

ВСТАНОВИВ:

Позивач, як фізична особа, звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області привести у відповідність до законодавства розмір орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 21.08.2012.

У відповідності до частин 1-3 статті 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 Господарського процесуального кодексу України. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Стаття 1 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Тобто, Господарським процесуальним кодексом України визначено перелік осіб, які вправі звертатися до господарських судів, й у частині 1 статті 1 ГПК України зазначено два види суб'єктів:

а) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні);

б) громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

В позовній заяві відсутні посилання на те, що позивач та відповідач є юридичними особами.

Пунктом 6 частини 1 статті 12 ГПК України закріплено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Відповідно п. 1.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", у порядку господарського судочинства вирішенню підлягають категорії спорів, засновані на положеннях статті 319 ЦК України, глав 27, 29, 33, 34 ЦК України та глави 15 ГК України, розділів III-V ЗК України, зокрема, що виникають з укладення, з м і н и, розірвання, виконання договору оренди земельних ділянок, інших договорів користування земельними ділянками, в тому числі спори про стягнення заборгованості з орендної плати за договорами на користування земельною ділянкою.

З позовних матеріалів вбачається, що предметом спору у даному позові є приведення у відповідність до законодавства розмір орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 21.08.2012, яких укладений з Радомишльською РДА та фізичною особою ОСОБА_1 (позивачем), а саме зміна відсоткового відношення орендної плати до нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Земельна ділянка надана позивачу для ведення фермерського господарства.

Відповідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", земельні спори громадян з органами державної влади та органами місцевого самоврядування з питань надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у випадках, передбачених законодавством, а також спори з майнових питань, пов'язаних із земельними відносинами, за участю громадян, що є членами фермерського господарства, їхніх спадкоємців тощо розглядаються за правилами цивільного судочинства.

Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі про надання чи продаж із земель державної або комунальної власності земельної ділянки для розширення господарства, підсудні господарським судам.

Отже, відповідно до даного тексту позовної заяви, спір виник з цивільних-правових відносин, який підлягає розгляду в порядку цивільного, а не господарського судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 62 ГПК України передбачено, що суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову позивачу у прийнятті позовної заяви.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст.62 Господарського процесуального Кодексу України,

УХВАЛИВ:

У прийнятті позовної заяви відмовити.

Додаток на 17 аркушах, в тому числі квитанція № 738 від 15.02.2016.

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк: Пазич Ю.П.

1 - в наряд,

2 - заявнику (рек. з повід.)