РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016Справа №910/11071/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

До Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мрія»

Про стягнення 90 334,53 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

від позивача: Селезньова О.О. - по дов.

від відповідача: Бойков О.С. - по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Мрія" (далі - відповідач) про стягнення 224 062,46 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.15. у справі № 910/11071/15 позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.08.15. вказане рішення змінено, позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 80 741,06 грн. основного боргу, 16 847,17 грн. інфляційних втрат, 3 812,69 грн. 3% річних, 470,50 грн. пені та 16 148,21 грн. штрафу. Здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.11.15. вказані рішення та постанову скасовано в частині позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості, пені, штрафу, інфляційних втрат, 3% річних, нарахованих за кодом 8-50528 питна вода (стоки), а справу в скасованій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи частково судові акти попередніх інстанцій, Вищим господарським судом зазначено, що господарським судом міста Києва та Київським апеляційним господарським судом не визначено складових нарахування заборгованості за кодом 8-50528. Одночасно, судом касаційної інстанції наголошено, що під час нового розгляду справи суду слід встановити обставини щодо наявності у Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мрія» заборгованості за означеним кодом, перевірити розмір нарахованих штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат.

Розпорядженням № 04-23/1838 від 16.11.15. було призначено повторний автоматичний розподіл справи, відповідно до якого справу № 910/11071/15 передано для розгляду судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.15. суддею Ващенко Т.М. прийнято справу № 910/11071/15 до свого провадження та призначено її до розгляду на 16.12.15 о 10-00.

В судовому засіданні 16.12.15. на підставі ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву до 14.01.16. о 14-30.

В судовому засіданні 14.01.16. на підставі ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву до 04.02.16. о 11-15.

Розглянувши заяву відповідача про продовження строку вирішення спору у справі № 910/11071/15, яка була подана 14.01.16., суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Чи є той чи інший випадок винятковим, вирішує суд з урахуванням конкретних обставин даної справи, в тому числі її складності, кількості учасників судового процесу, значного обсягу доказів, які підлягають збиранню та оцінці.

Приписами п. 3.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що продовження строку розгляду справи здійснюється господарським судом у будь-який з наведених далі способів шляхом зазначення у відповідній ухвалі: а) кількості днів, на який продовжено строк, або б) певної дати, до якої продовжено строк (якою може бути й дата наступного судового засідання), або в) як кількості днів, так і певної дати, до якої продовжено строк.

Враховуючи вищезазначену заяву відповідача, ухвалою від 18.01.2016 р. було продовжено строк вирішення спору у справі № 910/11071/15 на п'ятнадцять днів.

Згідно приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 04.02.2016 р. було оголошено перерву до 11.02.2016 р.

Під час нового розгляду справи позивачем в повному обсязі підтримано позовні вимоги про стягнення заборгованості за кодом 8-50528, а саме основного боргу в сумі 78541,45 грн., інфляційних втрат в розмірі 8578,96 грн., 3% річних в сумі 2694,39 грн., штрафу в сумі 15 708,29 грн. та пені в сумі 519,73 грн.

Відповідач в процесі нового розгляду справи проти задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості надав заперечення, посилаючись на те, що Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» безпідставно заявлено до стягнення вартість води на підігрів, оскільки бойлер, що здійснює такий підігрів, знаходиться на балансі Публічного акціонерного товариства «Київенерго».

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, приймаючи до уваги строки розгляду справи, передбачені ст.69 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута по суті за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 11.12.2016р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення всіх учасників судового процесу, дослідивши всі представлені докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст.151 Цивільного кодексу Української РСР зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з договору або з інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу.

За приписами ст.4 Цивільного кодексу Української РСР цивільні права і обов'язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Пунктом 12.1 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, які було затверджено Наказом №65 від 01.07.1994р. Державного комітету України, (чинним на момент укладання спірного правочину) було встановлено такий порядок відпускання води та приймання стічних вод для підприємств - шляхом укладання договору з Водоканалом, в якому останній, за узгодженням з місцевими органами державної виконавчої влади, має право обмежити водокористування абонента в окремі години й дні. У разі згоди Водоканалу розрахунки за воду можуть бути оформлені через відкриття особового рахунку (абонентської картки). При укладанні договору з абонентами на відпускання води одночасно укладається договір на приймання від них стічних вод. Для абонентів-громадян, а також для окремих підприємств при незначних витратах питної води, при тимчасовому або сезонному водокористуванні - шляхом подання заяви до Водоканалу і оформлення останнім особових рахунків. За вимогою Водоканалу договір може бути укладений з будь-яким водокористувачем.

Як свідчать матеріали справи, 20.08.1999 р. між Державним Комунальним об'єднанням «Київводоканал» (правонаступником якого відповідно до п.1.3 статуту є Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» ) (постачальник) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Мрія» (абонент) було укладено договір №7028/4-11 на послуги водопостачання та водовідведення, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язується забезпечити абоненту постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент зобов'язується сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені договором та Правилами користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затвердженими Наказом №65 від 01.07.1994 р. Голови Держкомунгоспу України.

За умовами п.2.2 договору №7028/4-11 від 20.08.1999 р. абонент сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до договору.

Договір є безстроковим, діє на весь період часу надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п.5.1 договору №7028/4-11 від 20.08.1999 р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України (враховуючи, що спірні правовідносини сторін продовжували існувати під час набрання зазначеним нормативно-правовим актом законної сили) принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №7028/4-11 від 20.08.1999 р. як належну підставу у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договірні правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», сферу дії якого визначено статтею 2 Закону, відповідно до якої дія вказаного Закону поширюється на всі суб'єкти господарювання, що виробляють питну воду, забезпечують міста, інші населені пункти, окремо розташовані об'єкти питною водою шляхом централізованого питного водопостачання або за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв), інших засобів нецентралізованого водопостачання, а також на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води, станом джерел та систем питного водопостачання, а також споживачів питної води.

Згідно із ст.1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» централізоване питне водопостачання - це господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води.

Водовідведення визначено приписами вказаного Закону як господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом.

При цьому, вода питна - це вода, яка за органолептичними властивостями, хімічним і мікробіологічним складом та радіологічними показниками відповідає державним стандартам та санітарному законодавству.

Споживач питної води - це юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб/послуг з постачання питної води, якість якої відповідає зазначеним ДСанПІН 2.2.4-171-10, та водовідведення.

Статтею 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» визначено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності. Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті. Тобто, ст.19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачає надання послуг з питного водопостачання на підставі договору з підприємством питного водопостачання.

Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» є підприємством питного водопостачання, яке надає послуги з централізованого питного водопостачання та водовідведення.

Відповідач є споживачем послуг з постачання питної води, якість якої відповідає Державним санітарним нормам та правилам «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною», затвердженим Наказом №400 від 12.05.2010р. Міністерства охорони здоров'я України, та водовідведення.

За умовами п.2.1 укладеного між сторонами правочину постачальник приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимі концентрації шкідливих речовин.

Кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водо лічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента (п.3.1 договору .

Відповідно до п.3.4. договору №7028/4-11 від 20.08.1999 р. кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно до показників водолічильника, а при його відсутності - за узгодженням з постачальником за діючими нормами водопостачання, або іншим засобом, передбаченим п.21.2. Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, які було затверджено Наказом №65 від 01.07.1994р. Державного комітету України.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України, що у відповідності до приписів ст.11112 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими при новому розгляді справи, судом встановлено, що у відповідності до договору №7028/4-11 від 20.08.1999 р. відповідачеві було відкрито, в тому числі, особовий рахунок за кодом 8-50528 для здійснення розрахунку за послуги з постачання води для підігріву та приймання стоків гарячої води.

З представлених до суду документів, а саме розшифровок з рахунку абонента, вбачається, що заявником по означено вище коду за період з 03.2012р. по 06.2014р. Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» було нараховано плату за послуги з постачання поди на підігрів в розмірі 47 051,13 грн. та за послуги з приймання стоків гарячої води на суму 36604,17 грн.

Відповідачем протягом розгляду справи заперечень з приводу надання заявником послуг приймання стоків гарячої води та їх обсягів надано не було.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Умовами п.п.12.5, 1.10 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених Наказом №65 від 01.07.1994р. Державного комітету України, передбачено, що рахунки за воду складаються на підставі тарифів, що діють у даній місцевості або населеному пункті.

Згідно з п.3.1 Наказу №190 від 27.06.2008р. Міністерства з питань житлово-комунального господарства України «Про затвердження Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку.

Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору. Рахунки за воду і за скидання стічних вод до мережі водовідведення виписуються виробником споживачам. Якщо субспоживач має особисті рахунки, то він розраховується за питну воду та скидання стічних вод з виробником. Розподіл суми рахунку між субспоживачами, на яких не відкрито окремих особових рахунків, здійснюється споживачами самостійно. У випадках, коли засоби обліку на вводах субспоживачів відсутні, розрахунки за воду проводяться за нормами водоспоживання, при цьому обсяг стічних вод, які належать до сплати, дорівнює обсягу водоспоживання (п.3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України).

Пунктом 3.6. укладеного між сторонами правочину передбачено, що абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому чинним законодавством у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи. Постачальник інформує абонента про розмір діючих тарифів у платіжних документах, що направляються щомісячно до банківської установи абонента.

Наразі, за твердженнями позивача, абонентом не було належним чином виконано свої обов'язки з оплати послуг, наданих Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» за кодом 8-50528 в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в розмірі 78541,45 грн.

При цьому, як вбачається з представленого заявником розрахунку, при визначенні вартості спожитих послуг заявником були застосовані тарифи, що визначені Постановою №82 від 10.02.2012р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення ПАТ «АК «Київводоканал». З приводу застосування означених вище тарифів, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до п.2 ст.19 Закону України «Про державне регулювання у сфері ринку комунальних послуг України» Національна комісія регулювання електроенергетики України виконує функції державного регулювання у сфері теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення до закінчення процесу формування Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України, що має бути завершено до 01.01.2011р.. До встановлення Національною комісією регулювання електроенергетики України тарифів на теплову енергію, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) мережами, постачання теплової енергії, а також тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення діють тарифи, що встановлені відповідно органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку.

Пунктом 13 Положення про Національну комісію регулювання електроенергетики України, затвердженого Указом №335/98 від 21.04.1998р. Президента України, діючого на момент виникнення правовідносин, встановлено, що Національна комісія регулювання електроенергетики України в межах своїх повноважень на основі та на виконання законодавства приймає рішення у вигляді постанов і розпоряджень, які є обов'язковими для виконання підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності.

Таким чином, саме на підставі означених повноважень Національною комісією регулювання електроенергетики України і було прийнято постанову №82 від 10.02.2012р. «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення ПАТ «АК «Київводоканал».

Судом прийнято до уваги, що правомірність застосування Постанови №82 від 10.02.2012р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення ПАТ «АК «Київводоканал» до правовідносин з визначення вартості спожитих послуг з холодного водопостачання та водовідведення також висловлено Вищим господарським судом України у постанові від 25.04.2015р. по справі №910/10577/13 та Верховним Судом України у постановах від 28.05.2013р. у справі №5011- 64/2345-2012 та від 11.12.2012р. у справі №22/313.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, фактично заборгованість відповідача за кодом 8-50528, що заявлена позивачем до стягнення, складається з заборгованості за постачання води на підігрів в розмірі 44168,11 грн. та заборгованості за надання послуг з приймання стоків гарячої води в розмірі 34373,34 грн.

З огляду на наведене вище, приймаючи до уваги умови укладеного між сторонами правочину, суд дійшов висновку, що строк оплати спожитих відповідачем у період з березня 2012р. по червень 2014р. послуг з прийняття стоків гарячої води за кодом 8-50528, настав.

Суд вважає за необхідне зауважити, що правову позицію стосовно обліку та нарахування плати за стоки гарячої води у межах договору на постачання питної води та приймання стічних вод наведено у постанові від 06.08.2015р. Вищого господарського суду України по справі №910/12140/13.

Проте, дослідивши матеріали справи, здійснивши перерахунок вартості послуг з приймання стоків гарячої води суд дійшов висновку, що при визначенні заборгованості Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мрія» за означені послуги заявником допущено арифметичну помилку.

З огляду на наведене вище, суд дійшов виноску, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Мрія" в частині стягнення заборгованості з оплати послуг з приймання стоків гарячої води за кодом 8-50528 підлягають задоволенню на суму 32 458,84 грн.

З приводу обліку та нарахування позивачем обсягів питної води на підігрів за кодом 8-50528 суд зазначає наступне.

В силу приписів ст.14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виробник - це суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

У статті 13 зазначеного Закону України встановлено перелік комунальних послуг, який не є вичерпним.

Відповідно до п.3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом №190 від 27.06.2008р. Міністерства з питань житлово-комунального господарства України та зареєстрованих Міністерством юстиції України 07.10.2008р., суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

За п.2.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Таким чином, відповідно до п.3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України розрахунок за спожиту питну воду, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання, повинен проводитися з балансоутримувачем бойлеру.

Чинне законодавство України не розділяє послугу з постачання споживачам гарячої води (гарячого водопостачання) на окремі частини з постачання окремо теплової енергії та окремо холодної води, а встановлює, що енерговиробник та/або енергопостачальник виробляє та постачає гарячу воду.

Тобто, саме гаряча вода є товаром, продуктом енерговиробника та/або енергопостачальника, яку отримує споживач.

При цьому, саме енерговиробник та/або енергопостачальник споживає холодну воду для вироблення гарячої води, а споживач оплачує холодну воду, яка йде на підігрів, лише у тому випадку, якщо він отримує від водопостачальника холодну воду та самостійно підігріває її до стану гарячої води.

Із наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається, що тепловий пункт за адресою, на яку позивачем постачається питна вода на підігрів для виготовлення гарячої води, за яку останній виставляє рахунки відповідачу, знаходяться у володінні та користуванні не відповідача, а перебуває в обслуговуванні та на балансі Публічного акціонерного товариства «Київенерго».

Матеріалами справи підтверджується, що між Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Мрія» та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» було укладено договір №1411277 від 01.10.1999р. про постачання теплової енергії у гарячій воді, у відповідності до умов якого третя особа 1 зобов'язалась виробляти та здійснювати постачання відповідачу гарячої води.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що ст.129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд зауважує, що позивачем не представлено до суду доказів того, що у спірний період між Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Мрія» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» існували договірні відносини щодо постачання води, яка використовується для виготовлення гарячої води, адже укладений сторонами договір №7028/4-11 від 20.08.1999 р. на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі не регулює відносин сторін з приводу постачання холодної води, яка іде на підігрів, а на балансі відповідача теплові пункти (котельні), з яких йому здійснюється постачання гарячої води, не перебувають. В процесі розгляду справи відповідачем факт існування між сторонами таких відносин було заперечено.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для облікування Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» та заявлення до стягнення з відповідача вартості холодної води, яка іде на підігрів, облікованої позивачем за кодом 8-50528.

Аналогічну правову позицію щодо відсутності підстав для стягнення вартості води на підігрів у разі незнаходження на балансі споживача бойлеру наведено у постановах від 09.12.2014р., від 26.03.2015р. та від 23.09.2015р. Вищого господарського суду України по справах №910/13142/13, №910/12492/13 і №910/24791/14.

З огляду на наведене суд дійшов висновку щодо неправомірності вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 44168,11 грн. як заборгованості за послуги з постачання питної води на підігрів, а отже, і відсутності підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мрія» в цій частині.

Одночасно, судом прийнято до уваги пояснення позивача, що переплата у розмірі 78047,35 грн. була зарахована Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» в рахунок погашення заборгованості за попередні періоди, що не є спірним у межах розглядуваного позову. Належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів зворотного матеріали справи не містять. До того ж, обґрунтованість означених висновків суду також підтримано Вищим господарським судом у постанові від 04.11.2015 р.

За таких обставин, з огляду на все вищенаведене, приймаючи до уваги обов'язкові у відповідності до приписів 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки Вищого господарського суду України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мрія» про стягнення заборгованості за кодом 8-50528 підлягають частковому задоволенню на суму 32 458,84 грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд також дійшов висновку щодо часткового задоволення вимог позивача про стягнення інфляційних втрат в сумі 8578,96 грн., 3% річних в розмірі 2694,39 грн., пені в сумі 519,73 грн. При цьому, господарський суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За безпідставну відмову від оплати послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі 20% від несплаченої суми (п.4.1 договору №7028/4-11 від 20.08.1999 р.).

За умовами п.4.2 договору №7028/4-11 від 20.08.1999 р. за несвоєчасну оплату послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує пеню в розмірі 0,1% несплаченої суми за кожен день прострочення.

З огляду на порушення відповідачем з оплати послуг за кодом 8-50528 позивачем було нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 519,73 грн. та штраф в сумі 15 708,29 грн.

Проте, з огляду на висновки суду щодо відсутності підстав для нарахування позивачем оплати за послуги з постачання води на підігрів, суд зазначає на безпідставності нарахування неустойки на визначену заявником за означені послуги заборгованість.

Здійснивши власний перерахунок пені за порушення строків оплати послуг з приймання стоків гарячої води за кодом 8-50528, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є стягнення з відповідача пені в сумі 227,50 грн. та штрафу в розмірі 6491,77 грн.

Одночасно, ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором №7028/4-11 від 20.08.1999 р. в частині оплати послуг, які обліковувались за кодом 8-50528 Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» було нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 8578,96 грн., 3% річних в розмірі 2694,39 грн.

Проте, суд зазначає, що як і нарахування пені, заявлення позивачем до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за порушення строків внесення оплати за постачання води на підігрів є безпідставним, а отже, позовні вимоги в цій частині підлягають залишенню без задоволення.

Одночасно, заявлення до стягнення з відповідача нарахувань, що передбачені ст.625 Цивільного кодексу України за порушення грошових зобов'язань за договором №7028/4-11 від 20.08.1999 р. в частині оплати послуг з приймання стоків гарячої води за кодом 8-50528 є правомірним.

Після проведення перевірки наведеного заявником розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що представлений розрахунок містить арифметичні помилки та обгунтованим є стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1050,91 грн. та інфляційних втрат в сумі 3535,29 грн.

При цьому, суд зауважує, що у застосуванні індексації було враховано рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі №62-97р від 03.04.1997р. Верховного Суду України.

Відповідно до Листа №62-97р. від 03.04.1997р. Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та Інформаційного листа №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. Вищого господарського суду України «Про практику застосування ВГСУ у розгляді справ окремих норм матеріального права» сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Вказані рекомендації щодо нарахування на суму заборгованості інфляційних втрат також викладено у Листі б/н від 01.07.2014р. Верховного суду України «Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві».

За таких обставин, приймаючи до уваги все вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мрія» про стягнення заборгованості за кодом 8-50528, а саме основного боргу в сумі 78541,45 грн., інфляційних втрат в розмірі 8578,96 грн., 3% річних в сумі 2694,39 грн., штрафу в сумі 15 708,29 грн. та пені в сумі 519,73 грн. підлягають частковому задоволенню на зазначені вище суми.

Всі інші заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Судовий збір згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Одночасно, за приписами п.4.4 Постанови №7 від 21.02. 2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Враховуючи результати апеляційного та касаційного оскарження рішень по справі, враховуючи кінцеві висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати за оскарження судових актів залишаються за кожною зі сторін, яка їх понесла.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мрія» (03197, м. Київ, вул. Командира Уборевича, 19-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, Печерський район, вул. Лейпцизька, буд. 1 А, ) основний борг за кодом 8-50528 в сумі 32 458 (тридцять дві тисячі чотириста п'ятдесят вісім) грн. 84 коп., пеню в сумі 227 (двісті двадцять сім) грн. 50 коп., 3% річних в розмірі 1 050 (одна тисяча п'ятдесят) грн. 91 коп., інфляційні втрати в розмірі 3 535 (три тисячі п'ятсот тридцять п'ять) грн. 29 коп., штраф в сумі 6 491 (шість тисяч чотириста дев'яносто одна) грн. 77 коп. та судовий збір в розмірі 656 (шістсот п'ятдесят шість) грн. 46 коп.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.02.16.

Суддя Т.М. Ващенко