ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.02.16р. Справа № 904/9506/15

За позовом Приватного підприємства "ВВ-Плюс", 93300, пров. Транспортний, 1-а, м.Попасна, Луганська обл.

до

відповідача-1 Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод", 50106, вул.Електрозаводська, 34, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Парангон", 51900, вул. Механізаторів, б. 17, кв. 9, м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська обл.

про визнання незаконними дій з відкриття банківського рахунку

Головуючий колегії, суддя Панна С.П.

Суддя Ярошенко В.І.

Суддя Крижний О.М.

Представники:

від позивача ОСОБА_1 - директор згідно витягу з ЄДР 14.05.2008

від відповідача-1 не з'явився

від відповідача-2 не з'явився

від ВДВС ОСОБА_2 - головний державний виконавець за довіреністю від 14.01.2016 року

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "ВВ-Плюс" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Парангон" про визнання незаконними дій з відкриття банківського рахунку та проведення через нього фінансових операцій.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним: Жовтневим відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції 20.03.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 42563511. Відповідно до постанови вказаного відділу виконавче провадження № 42563511 приєднано до зведеного. Однак, 29.05.2014 року на виконання договорів про надання фінансової позики, укладених учасником відповідача-1 Публічним акціонерним товариством "Закритий не диверсіфокований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Стартап", на рахунок ПАТ "Дизельний завод" перераховано кошти в сумі 66 620 055,17 грн. та 15 472 390,23 грн.

Відповідачем-1 29.05.2014 перераховано на користь відповідача-2 82092445,40 грн. в якості погашення заборгованості по відсотках та повернення фінансової допомоги, що суперечить вимогам ст. ст. 32, 52, 57 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки наявність арешту на поточному рахунку боржника свідчить про неможливість розпоряджатись коштами на рахунку в зв'язку з чим кошти автоматично блокуються. Позивач вважає, що відповідач-1 не мав права направляти отримані кошти виключно на погашення заборгованості (якщо така існувала) одного кредитора, оскільки це суперечить вимогам ст. 44 Закону України "Про виконавче провадження".

10.11.2015 через канцелярію суду від відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 12.11.2015 розгляд справи було відкладено на 23.11.2015.

23.11.2015 від відповідача-2 надійшло клопотання про припинення провадження у справі, в якому він зазначив, що відкриття банківського рахунку передує укладання договору про відкриття банківського рахунку, отже позивачу необхідно оскаржити договір про відкриття банківського рахунку, укладеного між ПАТ «Фортуна Банк» та ПАТ «Дизельний завод». А тому, відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», даний спір має вирішуватись судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство ПАТ «Дизельний завод».

23.11.2015 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів по справі, в якому він просить суд витребувати у ПАТ «Фортуна-Банк»:

- договір на відкриття та банківське обслуговування рахунка відповідача-1 у ПАТ «Фортуна-Банк» зі всіма додатками та доповненнями до нього, а також посади та ПІБ особи-заявника, картку зі зразками підписів посадових осіб відповідача-1, які мали право розпоряджатися коштами на цьому рахунку;

- банківські виписки руху коштів по відкритому рахунку відповідача-1 у травні 2014 року, зокрема, операції, що стосуються перерахування коштів на користь ТОВ «КУА «Парангон» (відповідача-2);

- платіжні доручення, підписані представниками відповідача-1, згідно яких було перерахування коштів на користь ТОВ «КУА «Парангон», у т.ч.: платіжні доручення № 417 на суму 1900000 грн., № 419 на суму 19000000 грн., № 420 на суму 19000000 грн. № 421 на суму 1900000 грн. та № 422 на суму 6092445, 40 грн.

23.11.2015 від позивача надійшло клопотання про забезпечення позову, в якому він просить суд забезпечити позов ПП «ВВ-Плюс» шляхом заборони відповідному Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, легалізації громадських формувань територіального управління Міністерства юстиції України проводити дії (вносити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців України запис про припинення), повязані з проведенням державної реєстрації припинення юридичної особи ТОВ «КУА «Парангон» до моменту розгляду справи № 904/9506/15 по суті.

23.11.2015 позивач подав клопотання про витребування доказів по справі, в якому просив суд витребувати у Жовтневого відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції ГУЮ у Дніпропетровській області матеріали зведеного виконавчого провадження №41811795.

23.11.2015 від позивача надійшло клопотання про виклик представника ВДВС, в якому він просив викликати уповноваженого представника Жовтневого відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції ГУЮ у Дніпропетровській області головного державного виконавця Свистуна П.О. для надання пояснень у справі № 904/9506/15.

15.12.2015 від позивача надійшли заперечення на клопотання про припинення провадження у справі, в якому він зазначив, що оскільки обслуговуючим банком не предявлялись кредиторські вимоги у справі про банкрутство відповідача-1, підстави для розгляду даної справи господарським судом, у провадженні якого знаходиться справа про банкрутство відповідача-1, у т.ч. і щодо визнання укладеного між ПАТ «Дизельний завод» та ПАТ «Фортуна-Банк» договору, відсутні.

15.12.2015 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому він просить суд витребувати у Головного управління ДФС Дніпропетровської області наявні дані щодо відкритих відповідачем-1 рахунків у ПАТ «Фортуна-Банк».

15.12.2015 відповідач-1 повторно подав клопотання про припинення провадження у справі, у звязку з тим, що даний спір повинен розглядатись у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора, на підставі ч. 4 ст. 10 та ч. 1 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

15.12.2015 від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Заявлена позивачем вимога про визнання незаконними дій з відкриття банківського рахунку не відповідає способам захисту, які передбачені ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

Передбаченим законом способом захисту прав у даному випадку є звернення зі скаргою на дії державного виконавця в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою.

15.12.2015 відповідач-1 подав до суду заперечення проти клопотань позивача, в яких зазначив, що дослідження матеріалів виконавчого провадження має значення у випадку, коли розглядається правомірність дій державного виконавця, що не предметом розгляду даної справи. Отримання від банку витребуваних Позивачем документів має значення у вирішенні питання про визнання недійсним певних банківських договорів (договорів на банківське обслуговування), що також не є предметом даної справи Способом захисту позивача є заявлення до державного виконавця вимог про витребування інформації про рахунки боржника від банків та вимоги про арешт коштів, які знаходяться на цих рахунках та/або оскарження дій чи бездіяльності виконавця.

Відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою суду від 25.12.2015 строк розгляду справи продовжено на п'ятнадцять днів до 13.01.2016.

30.12.2015 судом було здійснено запит начальнику Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції ОСОБА_3 про надання інформації щодо накладення арешту на кошти боржника після 27.03.2014, згідно п. 2 постанови про відкриття виконавчого провадження.

04.01.2016 засобами факсимільного звязку через канцелярію господарського суду від начальника Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції ОСОБА_3 надійшов лист, в якому останній зазначив, що після відкриття виконавчого провадження № 42563511, державним виконавцем відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» 10.04.2015 було винесено постанову про арешт грошових коштів ПАТ «Дизельний завод».

05.01.2016 через канцелярію Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшли заперечення на доповнення до клопотання про припинення провадження, в яких він зазначив, що позивачем у даному позові оскаржуються правомірність сааме дій, а не правочинів (договорів) відповідачів. Їх відповідність діючому законодавству України, під час наявності виконавчого провадження стосовно відповідача-1. Посилаючись на дані обставини, позивач вважає посилання відповідача-2 на положення ст.. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», як на підставу припинення провадження у справі, є безпідставними.

05.01.2016 від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача-2, в яких він зазначив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України) та право на захист особа здійснює на свій розсуд (ч.1 ст.20 Цивільного кодексу України). У своїх запереченнях на відзив відповідача-2 від 14.12.2015 року було також зазначено, що державний виконавець не є стороною правовідносин з приводу відкриття, використання та обслуговування банківських рахунків, тобто він не приймав безпосередньої участі у неправомірному відкритті спірного рахунку, а також його використання (Положення Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999р. № 606-XIV).

05.01.2016 позивач подав до суду додаткові пояснення по справі, в яких просить суд з огляду на неодноразове невиконання відповідачами вимог ухвал суду та з метою дисциплінування учасників судового процесу, застосувати до відповідачів у справі встановлені чинним законодавством штрафні санкції, передбачені п. 5 ст. 83 ГПК України.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право стягувати в доход Державного бюджету України з винної сторони штраф у розмірі до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом на сторону.

Зі змісту статті 83 ГПК України вбачається, що останньою передбачено право господарського суду, зокрема, щодо стягнення в доход Державного бюджету України з винної сторони штрафу за ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом на сторону, а не обовязок такого стягнення.

Враховуючи наведене, господарський суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів штрафу, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 83 ГПК України, а тому відмовив позивачу у задоволенні даної заяви.

Ухвалою суду від 05.01.2016 зобов'язано ПАТ "Фортуна банк" надати до суду: інформацію з якого розрахункового рахунку ПАТ "Фортуна банк" 29 травня 2014 року Публічним акціонерним товариством "Дизельний завод" було перераховано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Парангон" 82092445,40 грн. платіжними дорученнями №417,419,420,421,422.

11.01.2016 від відповідача-2 надійшли пояснення по справі, в яких він просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, у звязку з тим, що заявлена позивачем вимога про визнання незаконними дій з відкриття банківського рахунку не відповідає способам захисту, які передбачені ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, а передбаченим законом способом захисту прав у даному випадку є звернення зі скаргою на дії державного виконавця в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою.

11.01.2016 відповідч-2 повторно звернувся до суду із клопотання про припинення провадження у справі, оскільки справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. А тому дана спір повинен розглядатися в межах справи про банкрутство ПАТ «Дизельний завод».

Ухвалами господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2016 зобов'язано Головне управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області надати до суду інформацію стосовно відкритих рахунків ПАТ "Дизельний завод" () у Публічному акціонерному товаристві "Фортуна банк", зобовязано Жовтневий відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області надати до суду інформацію, на які рахунки ПАТ "Дизельний завод" () було накладено арешт, на підставі постанови Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 10.04.2014 року ВП № 42563511 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та письмові докази накладення арештів на рахунки ПАТ "Дизельний завод" (), на підставі постанови Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 10.04.2014 року ВП № 42563511 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою суду від 11.01.2016 призначено колегіальний розгляд справи.

Відповідно до розпорядження керівника апарату від 13.01.2016 № 17 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу", відповідно до пункту 4 ст. 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" призначено повторний автоматизований розподіл для визначення складу колегії суддів для розгляду справи № 904/9506/15.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями (повторний розподіл) від 13.01.2016, визначено наступний склад колегії: головуючий колегії ОСОБА_4, судді - Соловйова А.Є., Крижний О.М.

14.01.2016 через канцелярію господарського суду Дніпропетровської області від ПАТ «Фортуна-Банк» надійшов лист від 14.01.2016 вих.№ 34/26, яким останній повідомив, що 29.05.2014 ПАТ «Дизельний завод» було перераховано на користь ТОВ «КУА «Парангон» 82092445, 40 грн. платіжними дорученнями №№ 417, 419, 420, 421, 422 з поточного рахунку № НОМЕР_1, відкритому в АТ «Форум-Банк».

Ухвалою суду від 14.01.2016 справу № 904/9506/15 прийнято до розгляду колегіально у складі трьох суддів: головуючий колегії ОСОБА_4, судді Соловйова, А.Є., ОСОБА_5 та розгляд справи призначено на 03.02.2016.

Розпорядженням керівника апарату суду від 03.02.2016 № 76 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу" проведено повторний автоматизований розподіл справи № 904/9506/15 в зв'язку з перебуванням судді Соловйової А.Є. у відпустці.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 03.02.2016 року визначено склад колегії, до якої входять: головуючий суддя Панна С.П., судді Ярошенко В.І., Крижний О.М.

03.02.2016 позивач подав до суду заяву про проведення судового засідання 03.02.2016 по розгляду справи № 904/9506/15 без технічної фіксації процесу.

Ухвалами суду від 03.02.2016 розгляд справи було відкладено на 16.02.2016, викликано у судове засідання державного виконавця П.О. Свистуна або іншу уповноважену особу Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції (50096, м. Кривий Ріг, вул. Ватутіна, 37-В) для надання пояснень щодо виконавчого провадження ВП № 42563511, зобовязано ПАТ «Фортуна-Банк» надати суду інформацію щодо дати відкриття рахунку № НОМЕР_1 Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод" () у ПАТ "Фортуна-банк", з якого були перераховані кошти згідно платіжних доручень: № 417 на суму 19000000 грн.; № 419 на суму 19000000,00 грн.; № 420 на суму 19000000 грн.; № 421 на суму 19000000 грн.; № 422 на суму 6092445, 40 грн.

15.02.2016 відповідач-1 подав відзив на позов, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

15.02.2016 відповідач-1 подав повторно клопотання про припинення провадження у справі.

Від ПАТ «Фортуна-Банк» 15.02.2016 надійшов лист вих..№ 64/11-БТ, яким повідомив, що ним відкрито рахунок ПАТ «Дизельний завод» № НОМЕР_1 у національній валюті 05 вересня 2014 року.

16.02.2016 позивач повторно подав заперечення на клопотання про припинення провадження у справі та додаткові пояснення по справі, до яких додав інформацію про виконавчого провадження № 42563511 та про виконавче провадження № 37356429.

16.02.2016 представник Жовтневого ВДВС Криворізького МУЮ ОСОБА_2 подав до суду клопотання про залучення до матеріалів справи документів.

Відповідач-1 мотивований відзив на позовну заяву не надав, в судове засідання не з'явився.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 10.12.2015, юридичне адресою відповідача-1 є: 50106, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, б.34 , за якою судом і направлялись ухвали про призначення справи, тобто останнього своєчасно та належним чином повідомлено про місце, час і дату розгляду справи.

Відповідач-1 явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, відзив на позовну заяву та інші витребуванні судом документи не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення цінного листа з ухвалою суду (арк. с. 164).

У судовому засіданні 16.02.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача. Відповідача-2 та Жовтневого відділу ДВС Криворізького МУЮ, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2013 у справі № 28/5005/5628/2012 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод" (далі відповідач-1) на користь Приватного підприємства "ВВ-Плюс" (далі - позивач) 2290198, 40 грн. основного боргу, 290692, 16 грн. - пені, 70244, 74 грн. - інфляційних втрат, 112526 грн. - 3% річних та 55273, 22 грн. витрат по сплаті судового збору.

02.12.2013 на виконання вищевказаного рішення господарського суду було видано наказ.

20.03.2014 головним державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції ОСОБА_2 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 42563511 з виконання наказу № 28/5005/5628 виданого 02.12.2013 (арк. с. 11).

Згідно Інформації про виконавче провадження № 42563511, у звязку з надходженням 03.04.2014 від боржника заяви про відкладення провадження виконавчих дій, провадження виконавчих дій було відкладено строком на сім днів до 09.04.2014 (арк. с. 221-223).

Постановою від 10.04.2014 про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження № 42563511 з примусового виконання наказу № 28/5005/5628 виданого 02.12.2013 приєднано до зведеного виконавчого провадження № 41811795, яке веде Жовтневий відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції (арк. с. 12).

Відповідно до Інформації про зведене виконавче провадження № 41811795, останнє було створено 24.01.2014 (арк. с. 224).

Постановою про арешт коштів боржника головного державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції ОСОБА_2 від 10.04.2014 було накладено арешт на рахунки ПАТ «Дизельний завод» згідно переліку та встановлено, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту (арк. с. 240-243).

Листом від 10.04.2014 № 7123 Жовтневим відділом ДВС Криворізького МУЮ було направлено на адреси банківських установ, у тому числі й на адресу ПАТ «Фортуна-Банк», копію постанови про арешт грошових коштів боржника від 10.04.2014 з вимогою терміново повідомити про отримання цієї постанови та прийняття її до виконання та про залишок грошових коштів боржника за виконавчим документом на рахунках боржника на час вжиття заходів до арешту цих коштів (арк. с. 205).

Вищевказаний лист був надісланий на адресу ПАТ «Фортуна-Банк» 22.04.2014, що підтверджується списком № 211 поштових відправлень - рекомендованих листів поданих на відправлення (арк. с. 244).

На запит господарського суду Дніпропетровської області, ПАТ «Фортуна-Банк» листом від 15.02.2016 № 64/11-БТ повідомило, що рахунок ПАТ «Дизельний завод» у національній валюті № НОМЕР_1 було відкрито у ПАТ «Фортуна-Банк» 05.03.2014 (арк. с. 218).

29.05.2014 Публічним акціонерним товариством «Дизельний завод» було перераховано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Парангон» (далі відповідач-2) 82092445, 40 грн. платіжними дорученнями №№ 417, 419, 420, 421, 422 з поточного рахунку № НОМЕР_1, відкритому в АТ «Фортуна-Банк» (лист від 14.01.2016 вих.№ 34/26. арк. с. 147).

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач вважає, що ПАТ «Дизельний завод» умисно не виконує рішення суду, в порушення вимог ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» відкрив розрахунковий рахунок у банку та в порушення статті 44 Закону України «Про виконавче провадження» перерахував грошові кошти кредиторові Товариству з обмеженою відповідальністю «КУА «Парангон», чим, з урахуванням відкритого на момент таких дій зведеного виконавчого провадження № 41811795, порушив його права як кредитора.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати незаконними дії ПАТ «Дизельний завод» по відкриттю рахунку та проведення фінансових операцій через нього незаконними.

Дослідивши додані до матеріалів справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Згідно із ст. 32 Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в Інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Статтею 44 Закону передбачено, що у разі якщо сума, стягнута з боржника, недостатня для задоволення всіх вимог за виконавчими документами, вона розподіляється державним виконавцем між стягувачами в порядку черговості, встановленому цією статтею:

1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника;

3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими правовідносинами;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування;

5) у п'яту чергу задовольняються вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету, вимоги органів страхування з обов'язкового страхування (крім вимог щодо збору на обов'язкове державне пенсійне страхування);

6) у шосту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнута сума недостатня для задоволення в повному обсязі усіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати задовольняються в порядку надходження виконавчих документів. Стягнута з боржника сума розподіляється між стягувачами згідно з виконавчими документами, за якими відкрито виконавчі провадження на день зарахування стягнутої суми на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 52 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту (ч. 4 ст. 52 Закону).

Згідно з ч. 9 ст. 57 Закону під час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника арешт поширюється на усі поточні рахунки боржника, у тому числі ті, що будуть відкриті боржником після винесення державним виконавцем постанови про арешт майна.

Статтею 65 Закону встановлено, що у разі якщо після накладення державним виконавцем арешту на кошти боржника - юридичної особи у банках чи інших фінансових установах боржник умисно не виконує судове рішення і відкриває нові рахунки у банках чи інших фінансових установах, державний виконавець надсилає відповідним правоохоронним органам матеріали для притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

З матеріалі справи вбачається, що рахунку у національній валюті № НОМЕР_1 був відкритий Публічним акціонерним товариством «Дизельний завод» в АТ «Фортуна-Банк» 05.03.2014 (арк. с. 218).

10.04.2014 постановою про арешт коштів боржника головного державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції ОСОБА_2 від було накладено арешт на рахунки ПАТ «Дизельний завод» згідно переліку та встановлено, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту (арк. с. 240-243).

Листом від 10.04.2014 № 7123 Жовтневим відділом ДВС Криворізького МУЮ було направлено на адреси банківських установ, у тому числі й на адресу ПАТ «Фортуна-Банк», копію постанови про арешт грошових коштів боржника від 10.04.2014 з вимогою терміново повідомити про отримання цієї постанови та прийняття її до виконання та про залишок грошових коштів боржника за виконавчим документом на рахунках боржника на час вжиття заходів до арешту цих коштів (арк. с. 205).

Вищевказаний лист був надісланий на адресу ПАТ «Фортуна-Банк» 22.04.2014, що підтверджується списком № 211 поштових відправлень - рекомендованих листів поданих на відправлення, а також був отриманий ПАТ «Фортуна-Банк» 15.04.2014 (арк. с. 244).

На запит господарського суду Дніпропетровської області, ПАТ «Фортуна-Банк» листом від 14.01.2016 вих.№ 34/26 повідомило, що 29.05.2014 Публічним акціонерним товариством «Дизельний завод» було перераховано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Парангон» (далі відповідач-2) 82092445, 40 грн. платіжними дорученнями №№ 417, 419, 420, 421, 422 з поточного рахунку № НОМЕР_1, відкритому в АТ «Фортуна-Банк» (арк. с. 147).

Дана обставина підтверджується тим, що ПАТ «Дизельний завод» листом від 17.04.2014 № 31-317 звернувся до Жовтневого відділу ДВС Криворізького МУЮ, з проханням зняти арешт, накладений в межах зведеного виконавчого провадження № 41811795, з поточного рахунку ПАТ «Дизельний завод» в АТ «Укрсімбанк» для перерахування коштів для виплати заробітної плати працівників, соціальних виплат, обовязкових платежів і внесків, що підтверджує обізнаність відповідача-1 щодо провадження виконавчих дій по примусовому стягненню з нього грошових коштів за наказом № 28/5005/5628 від 02.12.2013 навіть на момент відкриття рахунку № НОМЕР_1 у АТ «Фортуна-Банк» (арк. с. 245).

Вищевикладені обставини свідчать про те, що Публічному акціонерному товариству «Дизельний завод», на момент перерахування грошових коштів ТОВ «КУА «Парангон» у сумі 82092445, 40 грн. з рахунку № НОМЕР_1, було відомо про здійснення виконавчих дій Жовтневим відділом ДВС Криворізького МУЮ по примусовому виконанню наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 28/5005/5628 від 02.12.2013 щодо стягнення з ПАТ «Дизельний завод» на користь ПП «ВВ-Плюс» заборгованості у розмірі 2818934, 52 грн. та накладення арешту на рахунки боржника.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Дії Публічного акціонерного товариства «Дизельний завод» перерахування 29.05.2014 грошових коштів у розмірі 82092445,40 грн. з рахунку № НОМЕР_1 Товариству з обмеженою відповідальністю «КУА «Парангон» є неправомірними, свідчать про порушення ПАТ «Дизельний завод» вимог Закону України «Про виконавче провадження» та ухилення від виконання рішення суду.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

При цьому суд звертає увагу на те, що рахунок було відкрито відповідачем-1 05 березня 2014 року, а арешт на кошти та заборону відкривати нові рахунки було накладено пізніше - 10.04.2014 року. Отже, прямого порушення закону внаслідок саме відкриття нового рахунку при наявності обовязку виконати рішення суду, суд не вбачає.

Разом з тим, оцінюючи вимогу позивача про визнання незаконними дій Публічного акціонерного товариства «Дизельний завод» щодо проведення через нього фінансових операцій, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів. спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб"єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника.

Відповідно до ст.12 Цивільного кодексу України, особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

В силу ч.1 ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, суд зауважує, що розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Частина 2 статті 20 ГК України серед актів, визнання незаконними яких передбачено статтею 16 ЦК України, як спосіб захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, встановлює, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживача. Тобто за змістом вказаної норми господарські суди розглядають на загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих іншими органами, у тому числі, актів господарських товариств, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов'язковий характер для учасників правовідносин, що виникають чи припиняються з прийняттям такого акту.

Отже, зі змісту вищезазначених норм законодавства випливає, що під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом або договором, за допомогою яких особа може здійснити захист своїх суб'єктивних прав та (або) усунення наслідків такого порушення. При цьому, суд може захистити право або інтерес лише у той спосіб, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку про те, що обраний спосіб захисту позивача, а саме: визнання незаконними дій Публічного акціонерного товариства «Дизельний завод» щодо відкриття рахунку та проведення через нього фінансових операцій - не відповідає встановленим законом способом захисту прав.

Крім того, заявлена позивачем вимога про визнання незаконними дій Публічного акціонерного товариства «Дизельний завод» щодо відкриття рахунку та проведення через нього фінансових операцій не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем невірно обраний спосіб захисту свого порушеного права та його права не можуть бути захищені судом у такий спосіб.

Оскільки, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не є належним, господарський суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Також, зі змісту позовної заяви вбачається, що остання не містить обґрунтування позовних вимог позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю «КУА «Парангон».

Дії ПАТ «Дизельний завод» щодо відкриття рахунку та проведення через нього фінансових операцій, які просить визнати незаконними у позові позивач, не здійснювались ТОВ «КУА «Парангон» та жодним чином від нього не залежали.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви немайнового характеру у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Згідно ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" з січня 2015 року встановлена мінімальна заробітна плата у розмірі 1218 грн.

Позивач звернувся із позовом до суду 26.10.2015, про що свідчить штамп поштового відділення на конверті, в якому надійшла позовна заява (арк с. 17).

Таким чином, судовий збір за подання позовної заяви про визнання дій ПАТ «Дизельний завод» щодо відкриття банківського рахунку та проведення через нього фінансових операцій незаконними, повинен бути сплачений у розмірі 1218 грн. Тому судовий збір у розмірі 1218 грн. за подання позову підлягає розподілу між сторонами.

Згідно з частиною 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у розмірі 1218 грн. підлягає стягненню з відповідача-1, оскільки саме неправильні дії відповідача-1 стали причиною виникнення спору.

Відповідач-2 неодноразово, а саме 23.11.2015, 15.12.2015, 11.01.2016 та 15.02.2016, звертався до суду із клопотаннями про припинення провадження у справі, які обґрунтовані тим, що даний спір повинен розглядатись у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора, на підставі ч. 4 ст. 10 та ч. 1 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до пункту 7 статті 12 Господарського кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Отже, пунктом 7 статті 12 ГПК України встановлено виключний перелік спорів, які підвідомчі справам у спорах з майновими вимогами до боржника.

Положення пункту 7 статті 12 ГПК України кореспондуються з положеннями частини 4 статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», якою встановлено, що справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, повязаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобовязань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду даної справи є визнання незаконними дій з відкриття банківського рахунку та проведення через нього фінансових операцій.

Оскільки даний предмет спору не підпадає під перелік, визначений п. 7 ст. 12 ГПК України, господарський суд вважає, що підстави для припинення провадження у даній справі, з підстав підсудності даного спору господарському суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство ПАТ «Дизельний завод», відсутні, а клопотання відповідача-2 про припинення провадження у справі не підлягає задоволенню.

Щодо заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, в якій він просить суд забезпечити позов ПП «ВВ-Плюс» шляхом заборони відповідному Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, легалізації громадських формувань територіального управління Міністерства юстиції України проводити дії (вносити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців України запис про припинення), повязані з проведенням державної реєстрації припинення юридичної особи ТОВ «КУА «Парангон» до моменту розгляду справи № 904/9506/15 по суті, господарський суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 п. 3 Постанови пленуму Вищого господарського суд України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011 визначено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Зі змісту заяви про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що позивачем до даної заяви не надано жодних доказів в обґрунтування обставин, викладених у даній заяві. З огляду на вищевикладене, заява про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 22, 33-34, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дизельний завод» (50106, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 34; ідентифікаційний код 00190957) на користь Приватного підприємства «ВВ-Плюс» (93300, Луганська область, м. Попасна, пров. Транспортний, 1-а; ідентифікаційний код 35706585) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1218,00 (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.) грн.

В задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити у повному обсязі.

Повне рішення складено - 18.02.2016 року.

Головуючий колегії, суддя Суддя ОСОБА_4 ОСОБА_6
Суддя О.М.Крижний