ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Справа № 922/5436/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Шевель О. В.;

при секретарі Курченко В.А.,

за участю представників сторін:

позивача голова фермерського господарства ОСОБА_1 (особисто),

відповідача ОСОБА_2 (дов. №11-01/16 від 11.01.2016р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства Кристал (вх.№17Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2015р. у справі №922/5436/15,

за позовом Селянського (фермерського) господарства Кристал, с.Григоро-Бригадирівка, Кобеляцького району, Полтавської обл.,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Гранд-запчастина, м.Харків,

про стягнення 210000,00 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Селянське (фермерське) господарство "Кристал", звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд-запчастина", в якій просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд-запчастина" суму попередньої оплати внесеної за договором поставки товару №51 від 01.12.2014р. у розмірі 11595,01 грн., збитки за вказаним договором у розмірі 94048,99 грн., судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 4200,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1948,80 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.12.2015 року (суддя Светлічний Ю.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд-запчастина" на користь Селянського (фермерського) господарства "Кристал" суму попередньої оплати внесеної за договором поставки товару №51 від 01 грудня 2014р. у розмірі 115951,01 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд-запчастина" на користь Селянського (фермерського) господарства "Кристал" судовий збір у розмірі 1739,27 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1076,03 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 94048,99 грн. - відмовлено.

Селянське (фермерське) господарство Кристал з рішенням суду першої інстанції не погодилося, звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2015 року у справі №922/5436/15 змінити у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 94048,99 грн., задовольнивши у цій частині вимоги Селянського (фермерського) господарства Кристал, стягнувши з ТОВ Гранд-запчастина на користь Селянського (фермерського) господарства Кристал заподіяні збитки за договором поставки товару №51 від 01 грудня 2014р. у сумі 94048,99 грн. та, відповідно, судовий збір та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачу в частині стягнення з відповідача збитків у розмірі 94048,99 грн., неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, ст.224 Господарського кодексу України, ст. 22 Цивільного кодексу України та процесуального права, а саме: ст.43 Господарського процесуального кодексу України. Апелянт вважає, що місцевий господарський суд невірно вирахував відсоток стягнутого на користь позивача суми судового збору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.01.2016р. у справі №922/5436/15 прийнято апеляційну скаргу до провадження, її розгляд призначено на « 01» лютого 2016р. о 10:30 год.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.02.2016р. розгляд справи відкладено на 15.02.2016р. об 11:30 год.

15.02.2016р. апелянтом до суду надано належним чином засвідчені копії договору на надання правової допомоги від 05.08.2015р. розрахунку суми гонорару на надану правову допомогу з підготовки позовної заяви, квитанції №114 від 05.08.2015р., свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №280.

У судовому засіданні 15.02.2016р. апелянт вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає її незаконною та необґрунтованою. Просить суд рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2015 року по справі №922/5436/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.101 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

01 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір №51 поставки товару, відповідно до умов якого відповідач як постачальник зобов'язався пере дати позивачу як покупцеві у власність запасні частини, номерні агрегати та аксесуари для автомобілів і сільськогосподарської техніки (товар), згідно з заявками позивача.

Відповідно до п.2.1 договору позивач направляє заявку на товар відповідачу за допомогою факсимільних, телефонних, електронних та інших сучасних засобів зв'язку. Заявка позивача складається на товар, який є на складі відповідача, а також закуповуваний під замовлення.

Згідно з п. 2.2 договору відповідач на підставі замовлення повідомляє позивача як покупця про наявність необхідної кількості та асортименту товару. Після узгодження з позивачем відповідач на підставі заявки виставляє позивачу рахунок та передає заявку на комплектацію. З цього часу умови поставки по кількості та асортименту товару вважа ються погодженими.

Відвантаження товару відповідно до п. 2.4 договору, проводиться протягом 3х днів після надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника шляхом передачі позивачу як покупцеві скомплектованої партії товару.

При цьому, згідно з п. 4.1 договору оплата товару здійснюється покупцем у формі 100% передплати на підставі виставленого постачальником рахунку.

29 грудня 2014р. відповідно до умов даного договору телефонним зв'язком замовником (позивачем) направлено постачальнику (відповідачу) за явку на решето верхнє 84459011 у кількості двох штук, яку погоджено з відповідачем, на підтвердження чого позивачу виставлено рахунок №1312 на загальну вартість товару у розмірі 115951,01 грн.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем сплачені грошові кошти у розмірі 115951,01 грн., про що свідчать: платіжне доручення №468 від 29.12.2014р., виписка по особовому рахунку у ПАТ "ОСОБА_3 ОСОБА_2", податкова накладна СФГ "Кристал" від 29.12.2014р. №23 (а.с.43-а.с.45).

Як у суді першої, так і апеляційної інстанцій, відповідачем не заперечується оплата позивачем рахунку №1312 від 29.12.2014р., проте відповідач поставку скомплектованого товару позивачу не здійснив.

Доказів у заперечення поставки товару відповідачем до суду не надано.

20 квітня 2015 року відповідачем направлено позивачу гарантійний лист, яким гарантував поставку даного товару до 20.05.2015 року. Однак зобов'язання, вказані у гарантійному листі від 20.04.2015р., відповідачем не здійснені.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 2 ст.693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення вимоги позивача у частині стягнення з відповідача коштів у сумі 115951,01 грн.

Щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 94048,99 грн. колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з приписами ст.16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків (шкоди).

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Виходячи з загальних принципів цивільного права, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки; 2) наявності збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, для застосування відповідальності у вигляді стягнення збитків позивач повинен довести наявність у нього збитків, протиправних винних дій відповідача у вигляді неналежного виконання договірних зобов'язань та причинного зв'язку між збитками позивача та діями відповідача, і, як наслідок, вимога про відшкодування збитків може пред'являтися виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила.

З огляду на викладене, збитками (шкодою) у розумінні положень цивільного законодавства є реальні витрати, зроблені кредитором, втрата або пошкодження його майна, а також неодержані доходи, які він би отримав у разі, якщо його право не було би порушено. Зобов'язання відшкодування завданої шкоди (збитків) є наслідком неправомірної поведінки особи, яка порушує законні цивільні права іншої особи.

За змістом статті 1166 Цивільного кодексу України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Позивач вказує, що він поніс збитки у зв'язку з тим, що був змушений звернутися за товаром, який мав придбати у відповідача, до інших суб'єктів господарювання - ТОВ "Агроресурс-С"; ТОВ "Торговий Дім "АС-ТЕРРА", ТОВ "Донснаб-Агротехніка" за цінами, які є вищими за ціни позивача.

Матеріали справи містять рахунки - фактури на товар, який мав бути поставлений відповідачем, а саме: решето верхнє у кількості 2-х штук: №5116 від 17.07.2015р., який виставлений ТОВ "Агроресурс-С" на суму 210000,00 грн., №1520 від 30.10.2015р., який виставлений ТОВ "Донснаб-Агротехніка" на суму 229352,38 грн., №178043 від 02.11.2015р., який виставлений ТОВ "Торговий Дім "АС-ТЕРРА" на суму 240363,62 грн.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено реальність понесення збитків у розмірі 94048,99 грн., позивач обґрунтовує збитки лише потенційним понесенням збитків у майбутньому, а доводи не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на зазначене, місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 94048,99 грн.

Стосовно заявлених до стягнення витрат на послуги адвоката 1948,80 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 05.08.2015р. між позивачем СФГ "Кристал" (замовник) та адвокатом ОСОБА_4 (виконавець) (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №280 від 04.11.1997р.), виконавець узяв на себе зобов'язання підготувати позовну заяву замовнику до господарського суду Харківської області про стягнення коштів за невиконаним договором поставки №51 від 01.12.2014р. з ТОВ "Гранд - Запчастина" та заподіяних збитків.

Виконавець надав замовнику розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу з підготовки позовної заяви, згідно з яким визначив на підготовку позовної заяви 4 години та суму за оплату робіт у розмірі 1948,80 грн., які оплачені позивачем відповідно до квитанції №114 від 05.08.2015р.

Таким чином, у матеріалах справи містяться докази фактичного надання ОСОБА_4 послуг адвоката у даній справі, тобто ці кошти є судовими витратами. Також, заявлені витрати на послуги адвоката кореспондуються із рішенням Конституційного суду України від 11.07.2013р. у справі №1-4/2013 щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 44 ГПК України.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при винесенні ухвали господарський суд Харківської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства, через що його рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п.1 ч.1 ст.103, ст.ст.105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства Кристал залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 08 грудня 2015 року у справі №922/5436/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 19.02.2016р.

Головуючий суддя О.А.Пуль

Суддя Я.О.Білоусова

Суддя О.В.Шевель