РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016Справа №910/31427/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОСТАНДАРТ-АВТОГАЗ"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕПСА ОІЛ УКРАЇНА"
про стягнення 241 827,98 грн.
Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Шкурпела І.П. - представник за довіреністю

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОСТАНДАРТ-АВТОГАЗ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕПСА ОІЛ УКРАЇНА" заборгованості за Договором постачання скрапленого газу №339/Г від 01.05.2014 в загальному розмірі 241827,98 грн., в т.ч. 184183,37 грн. - основний борг, 7362,56 грн. - 30% річних, 4236,21 грн. - інфляційні втрати та 46045,84 грн. - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору постачання скрапленого газу №339/Г від 01.05.2014 позивач поставив відповідачу визначений договором товар, втім відповідач, в порушення умов даного договору, свої зобов'язання по своєчасній оплаті поставленого товару, належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2015 порушено провадження у справі №910/31427/15, розгляд справи призначено на 18.01.2016.

16.01.2016 до відділу діловодства суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2016 розгляд справи відкладено на 08.02.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 розгляд справи відкладено на 22.02.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 22.02.2016 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, а також надав суду додаткові документи по справі.

Відповідач в засідання господарського суду своїх представників не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 22.02.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.05.2014 між Товариством обмеженою відповідальністю «ЄВРОСТАНДАРТ-АВТОГАЗ» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕПСА ІОЛ УКРАЇНА» (покупець) було укладено Договір постачання скрапленого газу №339/Г, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується у відповідності з замовленням передавати партіями у власність покупцеві скраплений вуглеводний газ марки СПБУ ДСТУ 4047-2001 та/або газ вуглеводневий скраплений марок Євро для двигунів внутрішнього згоряння ТУ У 23.2-1:2010, а покупець зобов'язується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору та додаткових угод до нього (п. 1.1. Договору).

Кількість, асортимент, умови постачання, ціна товару та умови оплати вказуються в додаткових угодах, які є невід'ємними частинами договору (п. 1.2. Договору).

Пунктом 2.2. Договору сторони погодили, що покупець оплачує товар за ціною та на умовах, встановлених постачальником в додаткових угодах до даного договору. В разі проведення поставки товару, не підписавши додаткової угоди у встановлений строк, на дану партію товару, покупець зобов'язаний провести розрахунок протягом 2 банківських днів з дати отримання товару.

Згідно з п. 2.7. Договору при наявності заборгованості перед постачальником за раніше відвантажений покупцю товар, платежі, що надходять на рахунок постачальника від покупця зараховуються в погашення існуючоъ забогованості за попередні поставки товару (у порядку черговості) незалежно від указаного покупцем призначення платежу до повного погашення існуючої заборгованості.

Пунктами 3.1., 3.2. Договору сторони погодили, що постачальник зобов'язується відвантажити покупцю скраплений газ у відповідності з поданою заявкою, згідно графіку відвантаження, вказаного в додатках до даного договору. Пункт відвантаження: Донецьк ГНС, Селещина ГНС, Симферопіль ГНС, Мукачево ГНС, Кіровоград ГНС, Шепетівка ГНС, Кременчук НПЗ.

Сторони також у п. 3.7. Договору дійшли згоди, що приймання товару за кількістю та якістю здійснюється сторонами відповідно до Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України № 332 від 03.06.2002. Сторони погодили, що прийом-передача товару проводиться сторонами на підставі видаткових, товарно-транспортних накладних та чек-принтеру за участю уповноважених представників сторін.

При цьому, моментом передачі товару за кількістю та якістю вважається дата підписання товарної та/або товарно-транспортної накладних та/або видаткових накладних на товар (обов'язково підтверджується печаткою та/або штемпелем покупця) про їх отримання покупцем (п. 3.8. Договору).

Пунктом 3.10. Договору сторони домовилися, що підписуючи накладні та приймаючи товар покупець підтверджує, що поставка товару відбулась на умовах попердньо узгоджених сторонами додатковою угодою на конкретну поставку, щодо ціни, кількості, асортименту та умов постачання товару.

Згідно з п.п.4.4. Договору №339/Г від 01.05.2014 сторони погодили, що у випадку, якщо термін прострочення покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, покупець зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості протягом 5 робочих днів із дня одержання відповідної письмової вимоги постачальника.

Згідно з п. 4.5. Договору №339/Г від 01.05.2014, укладеного між сторонами, у випадку прострочення покупцем терміну здійснення взаєморозрахунку передбаченого договором або додатковою угодою до договору, покупець зобов'язаний на вимогу постачальника сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми за користування грошовими коштами.

Відповідно до п.п. 8.1., 8.2. Договору даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2014, але в буд-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по договору. Закінчення строку дії договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання. Якщо за 5 днів до закінчення строку дії договору, жодна із сторін не заявить про свої наміри розірвати даний договір, то він вважається пролонгований на тих же умовах до 31.12.2015.

Під час розгляду справи доказів припинення дії вказаного договору чи його розірвання сторонами не надано, а отже він є діючим та приймається судом до уваги.

12.10.2015 між сторонами підписано додаткову угоду №22827 до договору №339/Г від 01.04.2014, якою обумовили поставку товару на загальну суму 56814,20 грн.

13.10.2015 позивачем та відповідачем також підписано додаткову угоду №22911, за умовами якої сторонами погоджено поставку товару на суму 90983,20 грн.

На виконання умов Договору постачання скрапленого газу №339/Г від 01.05.2014, а також додаткових угод №22827 від 12.10.2015 та №22911 від 13.10.2015 позивач здійснив поставку узгодженого товару, що підтверджується видатковими накладними №22827 від 12.10.2015 на суму 56814,20грн. та №22911 від 13.10.2015р. на суму 90983,20грн., які підписані уповноваженими особами сторін без заперечень та скріплені печатками підприємств.

28.10.2015 позивачем було підписано в односторонньому порядку та надіслано відповідачу для погодження та підписання додаткові угоди № 23417 від 15.10.2015 та № 23464 від 17.10.2015 до договору №339/Г від 01.04.2014, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями списків № 1139, № 1382 згрупованих поштових відправлень та фіскальними чеками від 28.10.2015 та від 05.12.2015.

Не зважаючи на те, що відповідач додаткові угоди № 23417 від 15.10.2015 та № 23464 від 17.10.2015 до договору №339/Г від 01.04.2014 не підписав, позивач здійснив поставку товару за товарно-транспортними накладними №18541 від 15.10.2015 на суму 32416,20 грн. та №19087 від 17.10.2015 на суму 33600,00 грн., які підписані уповноваженими представниками відповідача та містять штемпель покупця, що узгоджується з п.п. 3.7., 3.8., 3.10. Договору.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору.

Водночас відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань щодо оплати поставленого товару, оплату здійснив лише частково, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за поставлений товар в сумі 184183,37 грн.

Позивач звертався до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕПСА ОІЛ УКРАЇНА" з попередженням №200ю від 29.10.2015, а також вимогою №208ю від 05.11.2015, в яких просив погасити заборгованість в розмірі 184183,37 грн., а також сплатити штраф в розмірі 46 045,84 грн.

Відповідач відповіді на попередження та вимогу позивача не надав, заборгованість не погасив.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як було зазначено вище, пунктом 2.2. Договору сторони визначили, що покупець оплачує товар за ціною та на умовах, встановлених постачальником в додаткових угодах до даного договору. В разі проведення поставки товару, не підписавши додаткової угоди у встановлений строк, на дану партію товару, покупець зобов'язаний провести розрахунок на протязі 2 банківських днів з дати отримання товару.

Як вбачається з умов додаткових угод №22827 від 12.10.2015 та №22911 від 13.10.2015, покупець повинен був сплатити грошові кошти за поставлений товар протягом 5 календарний днів з моменту відвантаження. Отже, відповідач мав сплатити за товар, поставлений на підставі видаткових накладних №22827 від 12.10.2015 та №22911 від 13.10.2015р. до 19.10.2015 включно (оскільки 17.10.2015 та 18.10.2015 - є вихідним днем, а згідно з положеннями ст.254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день).

Одночасно, приймаючи до уваги положення речення другого п.2.2. договору, оплату за товар, поставлений позивачем згідно з товарно-транспортними накладними №18541 від 15.10.2015 та №19087 від 17.10.2015 відповідач мав здійснити включно до 19.10.2015 та 20.10.2015 відповідно (протягом 2 банківських днів з дати отримання товару).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З наявних в матеріалах справи банківських виписок, акту звірки взаємних розрахунків, а також враховуючи надані з цього приводу пояснення представником позивача, вбачається, що кошти, які були сплачені відповідачем в тому числі і 19.10.2015 на суму 50000,00 грн. і 27.10.2015 на суму 25000,00 грн., були зараховані позивачем в рахунок погашення існуючої заборгованості за попередні поставки незалежно від указаного покупцем призначення платежу до повного погашення існуючої заборгованості, що узгоджується з п. 2.7. укладеного між сторонами договору.

Відтак, враховуючи факт виконання позивачем своїх договірних зобов'язань в частині поставки визначеного договором товару та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару, загальна вартість якого правомірно визначена з урахуванням положень договору та додаткових угод до нього, підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 184183,37 грн.

Крім того, у позовній заяві позивач просить застосувати до відповідача штрафні санкції та стягнути на його користь 46045,84 грн. штрафу.

Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписами п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з п.п.4.4. Договору №339/Г від 01.05.2014 сторони погодили, що у випадку, якщо термін прострочення покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, покупець зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості протягом 5 робочих днів із дня одержання відповідної письмової вимоги постачальника.

Матеріали справи свідчать, що з такою вимогою позивач звернувся до відповідача 05.11.2015 за вих. № 208ю. На доказ направлення вказаної вимоги відповідачу позивач надав до матеріалів справи список № 1216 згрупованих поштових відправлень та фіскальний чек.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 46045,84 грн. (184183,37 грн.х25%). за несвоєчасну оплату заборгованості підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення 7362,56 грн. 30% річних та інфляційні втрати в розмірі 4236,21 грн. за поставлений, але неоплачений товар у період з 20.10.2015 по 07.12.2015.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4.5. Договору №339/Г від 01.05.2014, укладеного між сторонами, у випадку прострочення покупцем терміну здійснення взаєморозрахунку передбаченого договором або додатковою угодою до договору, покупець зобов'язаний на вимогу постачальника сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми за користування грошовими коштами.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11).

За висновками суду розрахунок позивача інфляційних втрат є невірним, при цьому, з відповідача підлягає стягненню 3683,66 грн. інфляційних втрат.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 30% річних, суд дійшов висновку, що розрахунок невірний, однак, враховуючи ту обставину, що за перерахунком суду сума 30% річних становить більше ніж 7362,56 грн., це фактично призведе до виходу судом за межі позовних вимог.

Так, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

У зв'язку з тим, що клопотання в порядку, передбаченому п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, до позовної заяви не додано та в судовому засіданні представником позивача не подано, у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог в частині вимог про стягнення 30% річних, а тому стягненню з відповідача підлягає 7362,56 грн. 30% річних.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 2 частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотків ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

Оскільки позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою сплатив 3655,55 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №640 від 09.12.2015, в той час як за вимогу про стягнення грошових коштів в сумі 241 827, 98 грн. підлягає сплаті судовий збір в розмірі 3 627,42 грн. (241 827,98 грн.*1,5%), то відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОСТАНДАРТ-АВТОГАЗ" має право звернутися до суду з клопотанням про повернення зайво сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕПСА ОІЛ УКРАЇНА» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 77, поверх 2; ідентифікаційний код 39089306) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСТАНДАРТ-АВТОГАЗ» (36009, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Зіньківська, буд.19-Б; ідентифікаційний код 37958775) 184183 (сто вісімдесят чотири тисячі сто вісімдесят три) грн. 37 коп. основного боргу, 7362 (сім тисяч триста шістдесят дві) грн. 56 коп. 30% річних, 3683 (три тисячі шістсот вісімдесят три) грн. 66 коп. інфляційних втрат, 46045 (сорок шість тисяч сорок п'ять) грн. 84 коп. штрафу та 3619 (три тисячі шістсот дев'ятнадцять) грн. 13 коп. судового збору.

3. В решті позову - відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 24.02.2016

Суддя Грєхова О.А.