ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р. Справа № 907/906/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Марко Р.І.

суддів Данко Л.С.

Костів Т.С.

при секретарі судового засідання Мазепа Н.В.,

за участю представників:

прокуратури: Макогон Ю.І.(посвідчення №020325);

позивача-1: Боберський І.М. - представник (доручення № 220/345/д від 18.05.2015р.;

позивача-2: не з"явився;

позивача-3: Жуган І.О. - представник (довіреність № 6 від 26.01.2016р.);

відповідача: не з"явився;

розглянувши апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області, м. Ужгород, № 05/2-827-15 (1040) від 16.11.2015 року (вх. № 01-05/5396/15 від 23.11.15).

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.10.2015 р.

у справі № 907/906/15, суддя Івашкович І.В.

за позовом: заступника прокурора Закарпатської області в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м. Київ, Концерну "Військторгсервіс", м. Київ, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, м. Ужгород

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, с. Яблунів Мукачівського району Закарпатської області

про: зобов"язання усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном загальною площею 5 335 м.кв., вартістю 7 млн. грн., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, шляхом його звільнення

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 30.10.2015р. у справі №907/906/15 (суддя Івашкович І.В.) в позові відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Закарпатської області від 30.10.2015р. у справі № 907/906/15, заступник прокурора Закарпатської області звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 05/2-827-15 (1040) від 16.11.2015 року (вх. № 01-05/5403/15 від 23.11.15), в якій просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.10.2015р. скасувати та прийняте нове рішення, яким позов про зобов"язання усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном загальною площею 5 335 м.кв., вартістю 7 млн. грн., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 шляхом його звільнення - задоволити.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема тим, що при винесенні рішення судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

При цьому, скаржник звертає увагу на те, що відповідач незаконно використовує державне майно, без наявності договірних відносин із позивачем. В даному випадку необхідно застосувати такий спосіб захисту, як усунення перешкод у здійснення власником користування та розпорядження своїм майном, оскільки відповідно до статуту Концерну «Військторгсервіс», майно концерну є державним майном, а повноваженнями власника стосовно спірного майна від імені держави - Міністерство Оборони України. Також апелянт зазначає, що на даний час майно використовується відповідачем без договору оренди державного майна, що в свою чергу порушує права та інтереси держави, спричинюючи недоотримання коштів до Державного бюджету. Крім цього, апелянт стверджує, що внаслідок певних неправомірних дій відповідача та неправомірне зайняття усього об'єкту нерухомого майна, створюють перешкоди у користуванні чи розпорядженні спірним об'єктом нерухомого майна власнику чи володільцю цього майна.

Згідно автоматичного розподілу справ КП "Документообіг господарських судів", 16.07.2015р. справу за № 909/564/15 розподілено до розгляду судді - доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Желік М.Б. та Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.11.2015р. апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Концерну "Військторгсервіс", Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, м. Ужгород № 05/2-827-15 (1040) від 16.11.2015 року прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 07.12.2015р.

В судовому засіданні ухвалами від 07.12.2015р., від 12.01.16р. та від 01.02.2016р. в порядку ст.77 ГПК України розгляд справи відкладався до 12.01.2016р., до 01.02.16р. та до 22.02.2016р.

В судовому засіданні 22.02.2016 року прибули прокурор та представники позивача 1, позивача 3.

Позивач 2 та відповідач участі своїх уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представників позивача 2 та відповідача.

В судовому засіданні представники сторін надали пояснення по суті спору, а також пояснення з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 22.02.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, які підтримали свою позицію, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали справи судами встановлено, згідно з наказом Міністерства оборони України №135 від 05.04.07 діяльність державного підприємства Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування" припинено (реорганізовано) шляхом приєднання до Концерну "Військторгсервіс". Наказом генерального директора Концерну "Військторгсервіс" від 10.10.14 №161 спірний об"єкт нерухомо майна в складі нерухомого майна основних фондів Концерну "Військторгсервіс" передано на баланс Львівської філії Концерну "Військторгсервіс".

Відповідно до Статуту Концерну "Військторгсервіс" (затверджено Міністром оборони України 27.12.2006р., дата реєстрації - 28.04.2007, номер запису 2005056) Концерн "Військторгсервіс" є державним господарським об"єднанням, заснованим на державній власності, належить до сфери управління Міністерства оборони України (п.1.1). Майно Концерну становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі. Майно Концерну перебуває у державній власності і закріплене за ним на праві господарського відання (п.п. 7.1, 7.3).

Матеріалами справи підтверджується правовий режим об"єкту нерухомого майна - комплексу будівель та споруд, що розташоване в АДРЕСА_1, як об"єкту права державної власності, орган управління - Міністерство оборони України в особі управління торгівлі Західного оперативного командування, володіння та користування - Мукачівський військторг №47. Наведене підтверджується, зокрема, копіями Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (номер витягу 1204992, дата 09.08.2003р.), Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (номер витягу 4878107, дата 28.09.2004).

Право господарського відання є речовим правом субєкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим кодексом за іншими законами (ч.1 ст.136 ГК України).

Частиною 5 статті 22 ГК України визначено, що держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Концерн «Військторгсервіс» є державним господарським об'єднанням, заснованим на державній власності у формі концерну. Концерн належить до сфери управління Міністерства оборони України.

Згідно з вищенаведеним судом встановлено, що об'єкт спірного нерухомого майна визначається як об'єкт права державної власності, управління яким здійснює Міністерство оборони України. Титульним володільцем вказаного об"єкту нерухомого майна є Концерн "Військторгсервіс" в особі Львівської філії, якому це майно передано на праві господарського відання.

Позивач звернувся до суду з відповідним позовом та просив усунути перешкоди в користуванні майном, тобто за правовою природою даний позов є негаторним та відноситься до інституту захисту права власності.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, 26.06.2015 року між Концерном «Військторгсервіс та ФОП ОСОБА_7 був укладений типовий договір № 30-Л від 26.06.2015 року про надання послуг зберігання ТМЦ та додаткових послуг, на території об'єкту нерухомого майна, що розташоване в АДРЕСА_1

Відповідно до п. 1.1 Договору, зберігач зобов'язаний прийняти від поклажодавця товарно-матеріальні цінності на зберігання в кількості, одиницях виміру, вартості одиниці та загальної суми ТМЦ відповідно до видаткових накладних Поклажодавця та Акту приймання- передачі, та забезпечити зберігання у цілісності та належному стані.

Як слідує із фактичних обставин та матеріалів справи на території спірного об'єкту знаходяться транспортні одиниці в кількості шість штук.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що між титульним володільцем спірного майна Концерн «Військторгсервіс» та ФОП ОСОБА_7 наявні договірні відносини. Даний договір не був оскаржений в порядку встановленому відповідно до норм чинного законодавства, а отже є дійсний на момент розгляду справи в суді першої інстанції і апеляції.

Згідно приписів ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За нормами зазначеної статті власник має право на захист права власності від порушень, хоча б вони і не були пов'язані з позбавленням володіння. Захист права власності від таких порушень здійснюється за допомогою негаторного позову.

Негаторним позовом є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння. Отже негаторний позов пред'являється власником за умови, що він має майно у своєму володіння, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним.

Негаторний позов є речово-правовим і може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем та відповідачем зобов'язальних відносин та бути поданим щодо індивідуально-визначеного майна.

Позивачем у негаторному позові є власник майна або особа, яка володіє майном на підставі інших речових прав на майно (титульний володілець).

Відповідачем у негаторному позові є особа, яка власними протиправними діями, перешкоджає позивачу користуватися або розпоряджатися майном.

Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням майном.

Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядженням майном, вчиненням відповідачем дій, які перешкоджають позивачу використовувати належні йому права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин. Якщо на момент подання позову правопорушення, що є об'єктом негаторного позову, припинилося, то підстав для задоволення позову у суду немає.

При цьому, обов'язковою умовою подання негаторного позову є відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки за наявності останніх захист права власності здійснюється зобов'язально - правовими засобами, а не шляхом подання негаторного позову.

Оскільки негаторний позов є передбаченим законом способом захисту права власності, то, відповідно, позивачем за таким позовом є власник майна або особа, яка відповідно до закону або договору має право володіння та користування майном (титульний володілець). Відтак, при зверненні з таким позовом обов"язковим є доведення наявності порушених прав та інтересів саме власника (титульного володільця) спірного майна.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, наявність договірних відносин із титульним володільцем спірного майна виключає підстави задоволення заявленого до відповідача позову негаторного характеру.

Щодо тверджень скаржника, що внаслідок певних неправомірних дій відповідача та неправомірне зайняття усього об'єкту нерухомого майна, створюють перешкоди у користуванні чи розпорядженні спірним об'єктом нерухомого майна власнику чи володільцю цього майна, судова колегія зазначає наступне.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що кожна із сторін повинна довести ті обставини справи на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В ході судового розгляду справи ні прокурором, ні позивачами жодним чином не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами наявність перешкод у користуванні чи розпорядженні спірним об'єктом нерухомого майна, створюваних власнику чи титульному володільцю, внаслідок певних неправомірних дій відповідача. Також в матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач неправомірно зайняв весь об'єкт нерухомого майна, що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 5335 кв.м.

Як вже було зазначено, повноваженнями власника стосовно спірного майна від імені держави наділено Міністерство оборони України, а його титульним володільцем є Концерн "Військторгсервіс" в особі Львівської філії (балансоутримувач).

Щодо результатів перевірок, проведених Регіональним відділенням ФДМУ по Закарпатській області, в якому зазначено, що на момент проведення перевірки доступу до об'єктів за адресою АДРЕСА_1, відсутній, територія огородженна бетонним забором та ворота закриті. Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду, що існування перешкод у доступі до спірного майна для РФ ФДМУ по Закарпатській області не може братися судом до уваги, оскільки останнє не має повноважень власника цього майна, а отже не може вважатися належним позивачем у даній справі.

Як вже було зазначено, повноваженнями власника стосовно спірного майна від імені держави наділено Міністерство оборони України, а його титульним володільцем є Концерн "Військторгсервіс" в особі Львівської філії (балансоутримувач). Щодо повноважень Регіонального відділення Фонду державного майна України, то таке відповідно до ст. 7 Закону України "Про управління об"єктами державної власності", Закону України "Про Фонд державного майна України", Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України (затв. наказом ФДМУ від 15.05.2012, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 11 червня 2012 р. за № 935/21247) у спірному правовідношенні може мати, зокрема, повноваження орендодавця.

Апелянт зазначає, що на даний час майно використовується відповідачем без договору оренди державного майна, що в свою чергу порушує права та інтереси держави, спричинюючи недоотримання коштів до Державного бюджету. Вказана обставина не стосується предмету спору у даній справі, щодо неправомірного створення відповідачем перешкод у користуванні та розпорядженні спірним майном з боку власника.

З огляду на наведене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що скаржником у справі не доведено обставини на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закрпатської області від 30.10.2015 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, - Львівський апеляційний господарський суд,

п о с т а н о в и в:

1. Рішення господарського суду Закрпатської області від 30.10.2015 року в справі за номером 907/906/15 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Концерну "Військторгсервіс", Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області № 05/2-827-15 (1040) від 16.11.2015 року (вх. № 01-05/5396/15 від 23.11.15) залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 24.02.2016 р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Данко Л.С.

Суддя Костів Т.С.