ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016р. Справа№ 914/31/16

За позовом: Малого приватного підприємства фірми Центуріон, м. Львів

до відповідача 1: Львівського міського відділення електропостачання Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, м. Львів

до відповідача 2: Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, м. Львів

про: зобовязання укласти договір,

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача 1: не зявився;

від відповідача 2: ОСОБА_1 представник (довіреність №112-7892 від 22.12.2014 р.;

Суть спору:

позов заявлено Малим приватним підприємством фірма Центуріон (м.Львів) до Львівського міського відділення електропостачання публічного акціонерного товариства Львівобленерго (м. Львів) та до Публічного акціонерного товариства Львівобленерго про зобовязання укласти договір.

Ухвалою суду від 06.01.16 року порушено провадження у справі. Розгляд судової справи призначено на 28.01.16 року. Вимоги до сторін висвітлено в зазначеній ухвалі, в тому числі визнано обовязковою участь повноважних представників сторін в судове засідання.

В судове засідання 28.01.2016 року позивач участь повноважного представника забезпечив, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Для долучення до матеріалів справи представник позивача подав додаткові документи, які долучено до матеріалів справи.

Відповідач 1 участь повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, з клопотаннями та заявами не звертався.

Відповідач 2 участь повноважного представника в судовому засіданні забезпечив, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав відзив на позовну заяву (вх.№3325/16 від 28.01.2016 року), в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розгляд справи відкладено на 11.02.2016 року.

Позивач та відповідач -1 участь повноважних представників в судовому засіданні 11.02.2016 року не забезпечили, причини неявки суду не повідомили.

Представник відповідача -2 в судове засідання прибув, позов заперечив, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання про долучення доказів (вх. №5751/16 від 11.02.2016 року).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача -2, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

19.04.2001 року між Відкритим акціонерним товариством Львівобленерго, перейменованим у Публічне акціонерне товариства Львівобленерго, (постачальником згідно договору) та Малим приватним підприємством фірма Центуріон (споживачем згідно договору) було укладено договір про постачання електричної енергії та надання доступу до місцевої електромережі.

16.11.2015 року МПП фірма Центуріон звернулось до Львівського міського відділення електропостачання ПАТ Львівобленерго з заявою щодо укладення договору про постачання електричної енергії.

Листом №31-01022 від 09.12.2015 року Львівське міське відділення електропостачання ПАТ Львівобленерго відмовлено позивачу в укладенні такого договору у звязку з тим, що всупереч вимогам підпункту 8 п.5.4. Правил користування електричною енергією МПП фірмою Центуріон не було надано документа, яким власник (балансоутримувач) будівлі надає фірмі право на розміщення телекомунікаційного обладнання у своїх приміщеннях.

За твердженням позивача, відмова відповідача укласти договір про постачання електричної енергії, спонукала позивача звернутись з даним позовом до суду. Відповідач 2 позов заперечив та долучив до матеріалів справи копію додаткової Угоди про внесення змін до договору про постачання електричної енергії №64653 від 19.04.2001 року, відповідно до якої визначено, що договір про постачання електричної енергії №64653 від 19.04.2001 року набирає чинності з дня підписання і укладається на строк до 01.06.2016 року.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає позовні вимоги до відповідача 2 про зобовязання укласти договір такими, що не підлягають до задоволення, виходячи з наступного:

Згідно приписів ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 12 ЦК України унормовано, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

За приписами ч. 2 ст. 14 ЦК України, особа не може бути примушена до дії, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Як вбачається з положення ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальний порядок укладення господарських договорів врегульований ст. 181 ГК України.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 187 ГК України, спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Як встановлено судом, 19.04.2001 року між Відкритим акціонерним товариством Львівобленерго та Малим приватним підприємством фірма Центуріон (споживачем згідно договору) було укладено договір про постачання електричної енергії та надання доступу до місцевої електромережі. У відповідності до додаткової Угоди від 30.12.2015 р. про внесення змін до договору про постачання електричної енергії №64653 від 19.04.2001 року, договір про постачання електричної енергії №64653 від 19.04.2001 року набирає чинності з дня підписання і укладається на строк до 01.06.2016 року.

Беручи до уваги те, що станом на момент розгляду спору між сторонами існують правовідносини, які виникли на підставі договору про постачання електричної енергії №64653 від 19.04.2001 року, строк дії якого визначено до 01.06.2016 року, звернення позивача про укладення нового договору є безпідставним.

Крім того, суд звертає увагу на те, що при поданні позову позивачем було обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України та ст.20 ГК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цими статтями способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України, не передбачено такого способу захисту, як установлення правовідносин, в тому числі шляхом зобовязання особи до укладення договору. Аналогічна позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012р. у справі № 6-110цс12, де Верховний Суд України зазначає, що особа вправі звернутися до суду за захистом своїх прав на підставі п.1 ч.2 ст.6 ЦК України з позовом про визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативно-правовим актом, що містить відповідний обовязок, а зобовязання укласти договір у судовому порядку не відповідає способам захисту прав, передбачених ст.16 ЦК України.

Щодо позовних вимог до відповідача-1 - Львівського міського відділення електропостачання Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, суд зазначає наступне:

Згідно змісту ст. 21 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачем і відповідачем - можуть бути підприємства та організації, зазначені в ст. 1 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, до господарського суду із заявами мають право звертатися підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до чинного законодавства, зокрема, Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України Про господарські товариства, Про акціонерні товариства, Про банки і банківську діяльність, юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами. ОСОБА_1 повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу. (п. 1.7 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції).

Пунктом 1.1 Положення про Львівське міське відділення електропостачання ПАТ Львівобленерго передбачено, що Львівське міське відділення електропостачання ПАТ Львівобленерго є структурним підрозділом ПАТ Львівобленерго, яке здійснює функції з постачання електричної енергії та користування електроенергією.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відсутні відомості про юридичну особу - Львівське міське відділення електропостачання Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, в звязку з чим суд приходить до висновку про відсутність статусу юридичної особи у відповідача 1.

З огляду на викладене, Львівське міське відділення електропостачання Публічного акціонерного товариства Львівобленерго не може самостійно виступати стороною у справі, яка розглядається господарським судом.

У відповідності до п.1ч. ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Враховуючи вищенаведене, провадження у справі в частині вимог до відповідача 1 - Львівського міського відділення електропостачання Публічного акціонерного товариства Львівобленерго підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Судовий збір покладається на позивача, відповідно до статті 49 ГПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, п.1 ч.1 ст. 80, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі щодо позовних вимог до відповідача 1 - Львівського міського відділення електропостачання Публічного акціонерного товариства Львівобленерго.

2. Відмовити в позові в частині позовних вимог до відповідача 2 - Публічного акціонерного товариства Львівобленерго.

Повне рішення складено 16.02.2016 р.

Суддя Король М.Р.