ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016 року Справа № 904/9374/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1. директор, наказ №2-к від 12.01.2011 р.;

від позивача: ОСОБА_2 представник, довіреність №б/н від 04.01.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_3 представник, довіреність №18/809 від 04.02.2016р.;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональний будівельний союз" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2015 року у справі № 904/9374/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональний будівельний союз", м. Київ

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води, Дніпропетровська область

про стягнення 190 236,94 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2015 року у справі № 904/9374/15(суддя Дубінін І.Ю.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональний будівельний союз" 100 594,66 грн. заборгованості за виконані послуги, 1557,60грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Рішення мотивовано порушенням відповідачем умов договору № 419/62 від 18.04.2014 року в частині оплати наданих позивачем послуг, наявністю заборгованості в розмірі 190 236,94 грн., порушення відповідачем вимог ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.525, 526,530 Цивільного кодексу України.

Відмовляючи позивачу в задоволені вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, господарський суд послався на те, що згідно ст.530 Цивільного кодексу України строк оплати вказаних санкцій настає з 17.06.2015 року, а позивач визначив період нарахування до 05.03.2015 року.

21.12.2015 року на виконання рішення видано наказ господарського суду.

Не погоджуючись з рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає на неповне з'ясування господарським судом обставин справи в частині встановлення строку виконання відповідачем зобов'язання за договором. Апелянт вважає, що наданий позивачем до акту здачі-приймання виконаних робіт від 18.04.2014 року рахунок-фактура №19 від 16.09.2014 року є вимогою кредитора про сплату вартості наданих послуг, яка відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України повинна бути виконана боржником у семиденний строк від дня її пред'явлення.

Апелянт вважає, що з урахуванням п.2.3 договору(відстрочка платежу на 15 банківських днів) строк виконання зобов'язання настав 07.10.2014 року.

Просить скасувати рішення в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач погоджується з висновками оскаржуваного судового рішення. Просить залишити його без змін як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що 18.04.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Регіональний будівельний союз" (надалі виконавець) та Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі замовник), був укладений договір про надання послуг №419/62 (надалі - договір) (а.с. 9 -13).

За умовами п. 1.1 договору виконавець приймає на себе виконання послуг з "Обстеження і оцінки технічного стану будівель і споруд ДП "СХІДГЗК" (Обстеження і оцінки технічного стану будівель і споруд на Жовтоводському майданчику)" (надалі - роботи), а замовник - приймання й оплату послуг. Обстеженню підлягають наступні обєкти: ГМЗ, будівля № 2; напівбункерний склад.

Судом встановлено, що за умовами п.п. 1.2. - 1.5. договору терміни і склад виконання робіт визначаються календарним планом (Додаток № 1), кошторисом (Додаток № 3) на весь обсяг робіт і технічним завданням (Додаток № 4), що складають невідємну частину даного договору. Остаточний термін здачі робіт за договором - жовтень 2014 року. Договір вважається виконаним, якщо замовник прийняв акт здачі-приймання послуг, що оформлений документально відповідно до вимог нормативних актів чинного законодавства України. Приймання й оцінка виконаних послуг здійснюється відповідно до календарного плану.

Згідно п. 2.1. договору за виконані послуги, згідно з цим договором, замовник перераховує виконавцеві, відповідно до протоколу погодження договірної ціни, 172 486,21 грн., у тому числі ПДВ 20% - 28 747,70 грн.

Послуги, які виконуються відповідно до цього договору, сплачуються замовником за погодженими цінами в національній валюті України (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 2.3. договору підставою для оплати виконаних робіт є Акти здачі-приймання виконаних послуг, підписані з двох сторін та рахунок доданий до нього. Замовник здійснює оплату наданих послуг з відстрочкою платежу не менше ніж 15-ть банківських днів від дати підписання Актів здачі-приймання виконаних послуг.

Пунктами 3.3. - 3.4. договору передбачено, що здавання-прийняття послуг в цілому оформляється актом, що складається в 4-х примірниках та є підставою для проведення розрахунків. Замовник протягом 10 днів з дня одержання акту здавання-прийняття послуг і звітних документів, зобовязаний направити виконавцеві підписаний акт про приймання послуг, або мотивоване відмовлення від їх приймання.

Відповідно до п.7.1 договору він діє до 31.12.2014 року, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Відповідно до Акту здачі-приймання робіт № 036/2014 від 16.09.2014 року до договору № 419/62 від 18.04.2014 року на суму 172 486,21 грн. підтверджуються доводи позивача про належне виконання ним робіт та прийняття їх замовником (а.с.14).

Згідно копії банківської виписки від 05.03.2015 року на суму 71 891,55 грн., відповідач частково оплатив виконані роботи (а.с.15). Залишок несплаченої суми становить 100 594,66 грн.

Колегія суддів поділяє висновок оскаржуваного рішення про те, що за умовами договору не визначено строк оплати виконаних робіт. Позивач помилково вважає, що початок такого строку припадає на день отримання відповідачем рахунку на оплату та підписання сторонами Акту здачі-приймання робіт.

Як зазначено вище, у пункті 2.3 договору сторони погодили, що замовник здійснює оплату наданих послуг з відстрочкою платежу не менше наж 15 банківських днів від дати підписання Актів здачі-приймання виконаних послуг. Тобто, встановлено, що зобовязання відповідача щодо оплати настає не раніше певного дня і може тривати у часі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на ч.3 п.1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року. Відповідно до вказаного розяснення надіслання боржнику рахунка на оплату може вважатись вимогою в розумінні ст.530 Цивільного кодексу України.

У даному випадку докази отримання відповідачем рахунку на оплату відсутні.

Суд вірно зазначив, що до правовідносин сторін слід застосовувати положення ст.530 Цивільного кодексу та строк виконання зобовязання визначати наступним чином:

Позивач направив на адресу відповідача претензію за вих. № 02/06/05 від 02.06.2015 року із вимогою перерахувати заборгованість на розрахунковий рахунок позивача у розмірі 192 547,33 грн. протягом 7 календарних днів з дня одержання відповідачем претензії (а.с. 16 -17).

Відповідач отримав вимогу позивача про оплату заборгованості, окрім основного боргу, також пені, 3% річних та втрат від інфляції - 09.06.2015 року, що підтвердив представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду. Відповідно, на підставі положень ст. 530 Цивільного кодексу України, строк оплати основного боргу та наведених санкцій настає з 17.06.2015 року.

З розрахунку позивача вбачається, що період для сплати пені, 3% річних та втрат від інфляції розраховано ним з 21.10.2014 року по 05.03.2015 року (а.с.18).

Враховуючи, що строк виконання зобовязання відповідача настав 17.06.2015 року, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про відсутність підстав для повного задоволення заявлених вимог.

Враховуючи, що порушення зобовязання відповідачем є доведеним, стягнення судом суми основного боргу правомірне.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право позивача на стягнення штрафних санкцій за порушення відповідачем зобовязання передбачено розділом 4 договору.

Право на стягнення інфляційних та 3% річних передбачено положеннями ст.625 Цивільного кодексу України.

Позивач не позбавлений можливості реалізувати свої права виходячи з дійсних обставин, що склалися між сторонами в процесі виконання договору

про надання послуг № 419/62 від 18.04.2014 року, однак у даному випадку відмова суду в частині стягнення пені, 3% та інфляційних правомірна.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апелянт не спростував висновки оскаржуваного судового рішення. Апеляційна скарга не доведена та задоволенню не підлягає. Оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2015 року у справі № 904/9374/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному обсязі 23.02.2016 року.