КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Справа№ 5011-35/4003-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Ропій Л.М.

Баранця О.М.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача: Степаненко Ю.М., Паламар Л.В.

від державної виконавчої служби - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Бліц-Інформ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 (головуючий суддя - Турчин С.О., судді: Грєхова О.А., Сташків Р.Б.)

за скаргою Приватного акціонерного товариства "Бліц-Інформ"

на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк"

до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Бліц-

Інформ"

про стягнення 50 318 731,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 по справі №5011-35/4003-2012 відмовлено в задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства "Бліц-Інформ" на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Не погоджуючись з ухвалою, Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Бліц-Інформ" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначену ухвалу та прийняти постанову, якою задовольнити скаргу Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Бліц-Інформ" по справі №5011-35/4003-2012 на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при винесені оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2016 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду 16.02.2016.

10 лютого 2016 року, через відділ документального забезпечення суду, від представника відповідача надійшло клопотання про долучення додаткових документів.

12 лютого 2016 року, через відділ документального забезпечення суду, від представника відповідача надійшло клопотання про долучення додаткових документів.

16 лютого 2016 року, через відділ документального забезпечення суду, від представника відповідача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.

В судове засідання 16.02.2016 з'явились представники відповідача. Представники позивача та державної виконавчої служби в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представники позивача та державної виконавчої служби про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, а також враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, передбачені ст. 102 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників позивача та державної виконавчої служби.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили скасувати оскаржувану ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.12.2015.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2013 по справі №5011-35/4003-2012 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Бліц-Інформ"на користь Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" заборгованість за кредитом в розмірі 2 991 507,94 євро (що за офіційним курсом євро до гривні, встановленим НБУ станом на 09.09.2013 1 євро = 10,48442) становить 31 364 225,68 грн., заборгованість по відсотках - 715646,10 євро (що за офіційним курсом євро до гривні, встановленим НБУ станом на 09.09.2013 1 євро = 10,48442) становить 7 503 134,28 грн., пеню за прострочення сплати відсотків - 466047,11 євро (що за офіційним курсом євро до гривні, встановленим НБУ станом на 09.09.2013 1 євро = 10,48442) становить 4886233,64 грн. та 52330,40 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 02.12.2013 рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2013 по справі № 5011-35/4003-2012 скасовано в частині задоволення вимоги про стягнення пені за прострочення повернення кредиту в сумі 466047,11 євро та в цій частині прийнято нове рішення про відмову в задоволенні даної позовної вимоги.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.03.2014 по справі №5011-35/4003-2012 постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2013 по справі № 5011-35/4003-2012 скасовано, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2013 по справі № 5011-35/4003-2012 залишено в силі.

На виконання вказаного рішення місцевим господарським судом 11.03.2014 видано наказ.

05 листопада 2015 року Приватне акціонерне товариство "Бліц-Інформ" звернулось до місцевого господарського суду зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.10.2015 ВП № 46888910 про арешт коштів Приватного акціонерного товариства "Бліц-Інформ".

Відмовляючи у задоволенні скарги на дії ДВС, господарський суд виходив з того, що державний виконавець під час винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та про накладення арешту на кошти боржника, діяв у межах наданих йому повноважень та у відповідності до приписів Закону України "Про виконавче провадження ".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

4) в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до частин 1-2, 5-6 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочато примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 46888910 від 18.03.2015 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження по виконанню наказу господарського суду міста Києва від 18.03.2014 по справі №5011-35/4003-2012.

Також, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.03.2015 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, в межах суми боргу.

Місцевим господарським судом встановлено, що боржником, в строк для добровільного виконання рішення суду, не виконано.

Частиною 2 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Відповідно до ч. 4 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно з ч. 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.10.2015 накладено арешт на кошти на рахунках, що належать боржнику, в межах суми 48186516,40 грн. (з урахуванням суми виконавчого збору).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2015 по справі № 5011-35/4003-2012 заяву ПрАТ "Бліц-Інформ", залишеною без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2015 та Постановою Вищого господарського суду України від 17.11.2015 виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2013 по справі №5011-35/4003-2012 розстрочено на 24 місяці, шляхом здійснення щомісячних платежів рівними частинами по 1 825 246,83 грн. починаючи з травня 2015 року по квітень 2017 року (включно).

Твердження апелянта, що оскаржувана постанова головного державного виконавця від 07.10.2015 підлягає скасуванню, оскільки прийнята всупереч встановленому ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.05.2015 по справі № 5011-35/4003-2012 графіку розстрочення заборгованості, колегією суддів визнано безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 статті 11 вищевказаного Закону України визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, згідно із частиною 7 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження", зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Місцевим господарським судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів отримання відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби повідомлень від боржника чи стягувача про наявність ухвали суду про розстрочку виконання рішення суду по справі №5011-35/4003-2012 до винесення 07.10.2015 постанови про накладання арешту на рахунки боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2014 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби від ПрАТ "Бліц-Інформ" надійшло клопотання про зняття арешту з рахунків, що накладений постановою 07.10.2015, разом з копією ухвали Господарського суду м. Києва від 25.05.2015 по справі №5011-35/4003-2012 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2015.

Також, 02.12.2015 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби від стягувача надійшла копія ухвали Господарського суду м. Києва від 25.05.2015 по справі № 5011-35/4003-2012 про розстрочку виконання рішення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що на час накладення арешту, у державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби були відсутні відомості про розстрочення виконання рішення суду по справі №5011-35/4003-2012.

Посилання апелянта на договори застави, укладені між позивачем та відповідачем, колегією суддів визнано безпідставними, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчим документом здійснюється в першу чергу за рахунок коштів боржника.

Враховуючи вищевикладене, місцевим господарським судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства "Бліц-Інформ" на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що судом першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, ухвала винесена відповідно до норм процесуального та матеріального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Бліц-Інформ" та скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 17.12.2015по справі №5011-35/4003-2012.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105,106 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Бліц-Інформ" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 по справі №5011-35/4003-2012 - без змін.

Матеріали справи №5011-35/4003-2012 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Л.М. Ропій

О.М. Баранець