РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016Справа №910/31776/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Райдуга Трейд»
ДоПриватного підприємства «Саліус»
Простягнення 444 663, 45 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

від позивача: Рябков С.О. - за дов., Петрушко В.І. - за дов.;

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення з останнього на свою користь суму основного боргу в розмірі 172 538, 55 грн., пеню в розмірі 141 122, 00 грн., 3% річних в розмірі 9 726, 80 грн., індекс інфляції в розмірі 121 276, 10 грн. за Договором №15/14 купівлі-продажу від 15.05.2014 та адвокатські послуги в розмірі 3 400, 00 грн.

В процесі розгляду справи, позивачем був декілька раз зменшений розмір позовних вимог, відповідно до останньої заяви від 16.02.2016, позивач зменшив розмір позовних вимог про стягнення основного боргу до суми в розмірі 95 538, 55 грн. та розмір пені - до 40 214, 10 грн.

Судом заява про зменшення розміру позовних вимог прийнята до розгляду, оскільки дана заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема зменшити розмір позовних вимог.

Як визначено в п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 18.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціна позову.

Згідно з ч. 3 ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Отже, позивач зменшив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 266 755, 55 грн., тому має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Відповідач у судові засідання не з'являвся, представників не направляв, про поважні причини неявки суд не повідомив, пояснень, витребуваних ухвалою суду від 18.12.2015 про порушення провадження у справі не подав.

Ухвала суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання була надіслана за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 02094, м. Київ, вул. Червоноткацька, буд. 71.

Ухвала суду від 18.12.2015 про порушення провадження у справі та призначення судового засідання була отримана відповідачем, що підтверджується повернутим суду рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 18.12.2015) з зазначенням: „вручено 28.12.2015 уповноваженому" .

На призначене судове засідання 16.02.2016р., представник відповідача не з'явився, витребуваних судом доказів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення судового засідання з зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

Отже, відповідач завчасно був повідомлений про розгляд справи.

Підстав, які б перешкоджали вирішити спір по суті судом не встановлено.

За таких обставин, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір купівлі-продажу №15/14 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.2. Договору, найменування товару, асортимент Товару, його кількість, ціна та загальна вартість товару, який передається по даному договору, визначаються товарно-розпорядчими документами (накладними та специфікацією) Договору, які є його невід'ємною частиною.

Відповідно до умов Договору та видаткових накладних, належні копії яких знаходяться в матеріалах справи, Відповідачу було поставлено Товар на загальну суму в розмірі 392 531, 24 грн.

Відповідно до п. 5.1. Договору, Відповідач оплачує отриманий на підставі Договору товар на умовах відстрочки, але не більше ніж на 30 календарних днів.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору, Позивач поставив Відповідачу Товар, передбачений умовами Договору.

Факт поставки Товару підтверджується видатковими накладними, належні копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Свій обов'язок по оплаті за поставлений Товар Відповідач виконав частково, в зв'язку з чим станом на 16.02.2016 заборгованість Відповідача перед Позивачем за поставлений Товар за Договором на час розгляду справи складає 95 538, 55 грн.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав:

Договір купівлі-продажу №15/14 від 15.05.2014, укладений між Позивачем та Відповідачем за своєю правовою природою є змішаним договором та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини другої статті 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовується у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

З урахуванням предмета та умов Договору, можна прийти до висновку, що укладений сторонами Договір є змішаним, таким, що містить елементи договору про купівлю-продаж та договору поставки товару.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується факт поставки Товару Відповідачу, а також існування у Відповідача простроченої заборгованості по оплаті за поставлений Товар в розмірі 95 538, 55 грн.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Факт наявності боргу у Відповідача за Договором купівлі-продажу від 15.05.2014 №15/14 у сумі 95 538, 55 грн. Позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і Відповідачем не спростований, і тому ця сума має бути стягнута з Відповідача.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплату неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України зазначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 7.3. Договору, у випадку несвоєчасної оплати товару Відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення оплати.

Отже, порушення Відповідачем строків оплати, передбачених умовами Договору є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки (пені).

Тому, Позивачем також правомірно заявлена вимога про стягнення з Відповідача пені за неналежне виконання зобов'язання, відповідно до Договору.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення.

Таким чином, за прострочення терміну платежу з Відповідача належить стягнути пеню у сумі 40 214, 10 грн., відповідно до розрахунку Позивача з яким суд погоджується та вважає обґрунтованим.

З огляду на наявність прострочення грошового зобов'язання, Позивач також правомірно нарахував Відповідачу борг з урахуванням 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення та індекс інфляції за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Таким чином, згідно здійсненого Позивачем розрахунку (з яким суд погоджується та вважає обґрунтованим) з Відповідача підлягає стягненню 9 726, 80 грн. 3% річних та 121 276, 10 грн. індексу інфляції, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на зазначене, судом відповідно до наданих доказів, які знаходяться в матеріалах справи встановлено, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по оплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України покладаються на Відповідача.

Щодо відшкодування Позивачу за рахунок Відповідача адвокатських витрат у розмірі 3 400, 00 грн., що передбачено ст. ст. 48, 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.10 Роз'яснень Вищого арбітражного суду України від 04.03.1998 р. №02-5/78 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» (з наступними доповненнями і змінами), витрати позивачів та відповідачів, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ч. 5 ст. 49 ГПК України. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, і платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

Крім того, нормами процесуального права передбачено відшкодування як судових витрат сум, що були сплачені учасником судового процесу за отримання лише послуг адвокатів, а не інших представників такого учасника.

Стаття 28 ГПК України, визначаючи підстави представництва юридичних осіб та громадян у господарському суді, не обмежує їх у виборі тих осіб, які здійснюватимуть таке представництво.

Водночас у вирішенні питань, пов'язаних з розглядом вимог сторін та третіх осіб про відшкодування їх витрат на послуги представників у господарському суді, суд врахував наступне.

За приписом частини третьої статті 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія цього Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про адвокатуру» адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України.

Таким чином, стаття 44 ГПК України передбачає відшкодування як судових витрат сум, що були сплачені стороною за отримання лише послуг адвокатів, а не будь-яких представників.

З наданих відповідачем документів на підтвердження понесених ним судових витрат на оплату послуг адвоката у справі вбачається, що Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Райдуга Трейд» уклало договір про надання правової допомоги з Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридичне бюро «Феміда». На підставі рахунку-фактури №1 від 15.12.2015, платіжним дорученням №188 від 16.12.2015 позивач сплатив за юридичні послуги Товариству з обмеженою відповідальністю «Юридичне бюро «Феміда», а не адвокату. В судових засіданнях представником позивача був Петрушко В.І., який не є адвокатом.

З підстав вищезазначених суд відмовляє Позивачу у задоволенні його вимог про стягнення з Відповідача на свою користь адвокатських витрат у розмірі 3 400, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства «Саліус» (02094, м. Київ, вул. Червоноткатська, буд. 71; Код: 36100468) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райдуга Трейд» (01032, м. Київ, вул. Вєтрова, буд. 13, кв. 6; Код: 32493774) основний борг в розмірі 95 538 (дев'яносто п'ять тисяч п'ятсот тридцять вісім) грн. 55 коп., пеню в розмірі 40 214 (сорок тисяч двісті чотирнадцять) грн. 10 коп., 3% річних в розмірі 9 726 (дев'ять тисяч сімсот двадцять шість) грн. 80 коп., індекс інфляції в розмірі 121 276 (сто двадцять одна тисяча двісті сімдесят шість) грн. 10 коп. та судовий збір в розмірі 6 669 (шість тисяч шістсот шістдесят дев'ять) грн. 96 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 24.02.2016р.

Суддя І.І.Борисенко