ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

19 лютого 2016 року Справа № 922/4277/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівБожок В.С., Костенко Т.Ф.
розглянувши матеріали касаційної скаргиЗаступника прокурора Харківської області, м. Харків
на ухвалуХарківського апеляційного господарського суду від 25.09.2015 року
у справі господарського суду Харківської області
за позовомЗаступника прокурора Харківської області, м. Харків в інтересах держави в особі 1. Національної академії наук України, м. Київ; 2. Національного наукового центру "Харківського фізико-технічного інституту", м. Харків
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРС С", м. Харків; 2. Харківської міської ради, м. Харків; 3. Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, м. Харків
провизнання незаконними рішень та витребування земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

Касаційна скарга Заступника прокурора Харківської області на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2015 року не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Особливості процедури розгляду господарських справ в касаційному порядку передбачено розділом ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 4 статті 111 ГПК України, якою встановлено форму і зміст касаційної скарги, до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

В прохальній частині касаційної скарги скаржник просить звільнити прокуратуру Харківської області від сплати судового збору або відстрочити його сплату у зв'язку з відсутністю видатків на сплату органами прокуратури судового збору.

01.09.2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22.05.2015 року № 484- VIІІ, яким ст. 5 Закону України "Про судовий збір" викладено в новій редакції, відповідно до якої органи прокуратури не мають пільг на сплату судового збору при здійсненні представницьких функцій.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Даною статтею передбачено право суду, а не обов'язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору.

За змістом положень статті 8 Закону України "Про судовий збір" питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом (п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 року № 01-06/2093/15).

Проте, колегія суддів Вищого господарського суду України відзначає, що скаржником таких обставин не наведено та належних доказів відсутності можливості сплати Заступником прокурора Харківської області судового збору до суду касаційної інстанції не подано, а додано лише Кошторис на 2015 рік самого ж скаржника.

Разом з тим, відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 року № 7 єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін. При цьому, оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

З огляду на зазначені норми чинного законодавства колегія суддів Вищого господарського суду України відхиляє клопотання скаржника про відстрочення або звільнення від сплати судового збору.

Крім того, за змістом статті 110 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Дотримання цього строку є обов'язковим для всіх учасників судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, Заступник прокурора Харківської області вже звертався до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, однак, у зв'язку з тим, що скаржником не було дотримано порядку подання касаційної скарги, ухвалою Вищого господарського суду України від 01.12.2015 року касаційну скаргу було повернуто скаржнику на підставі п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України відповідно.

Колегією суддів Вищого господарського суду України встановлено, що у відповідності до вимог статті 110 Господарського процесуального кодексу України строк на касаційне оскарження ухвали Харківського апеляційного господарського суду від від 25.09.2015 закінчився 15.10.2015 року.

Проте, вдруге касаційну скаргу скаржником було подано лише 17.12.2015 року, що підтверджується штампом поштового відділення зв'язку на конверті, а тому встановлений для оскарження судового акту строк було пропущено.

Загальний порядок поновлення пропущених процесуальних строків врегульований статтею 53 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і поновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Клопотання про поновлення процесуального строку повинно містити роз'яснення причин пропуску такого строку і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними.

Всупереч наведеному, в тексті касаційної скарги скаржник просить поновити процесуальний строк на касаційне оскарження судового акту і мотивує його пропуск усуненням недоліків порядку подання касаційної скарги, зазначених в ухвалі Вищого господарського суду України від 01.12.2015 року.

Однак, колегія суддів Вищого господарського суду України відзначає, що скаржник не довів господарському суду поважність причини пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки не дотримання порядку подання касаційної скарги і повернення її скаржнику на підставі ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України не перериває перебіг цього строку та не є поважною причиною для поновлення строку, передбаченого ст. 53 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що лише факт подання клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов'язком суду поновити цей строк, оскільки клопотання про поновлення строку для подання касаційної скарги з огляду на приписи частини першої статті 53 Господарського процесуального кодексу України повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску цього строку.

Поряд з цим, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку, які в даному випадку не вбачаються за відсутності обставин, які об'єктивно перешкоджали скаржнику реалізувати своє право на подання касаційної скарги протягом законодавчо встановленого терміну.

Отже, можливість вчасного подання касаційної скарги на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2015 року залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер, а тому підстав для поновлення пропущеного процесуального строку у даному випадку колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає.

Відповідно до пункту 5 частини 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Таким чином, виходячи з приписів процесуального закону касаційна скарга Заступника прокурора Харківської області на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2015 року не може бути прийнята до розгляду Вищим господарським судом України і підлягає поверненню скаржнику на підставі п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 53, 86, 110, п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Заступника прокурора Харківської області про відстрочення або звільнення від сплати судового збору - відхилити.

2. Клопотання Заступника прокурора Харківської області про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2015 року у справі № 922/4277/15- відхилити.

3. Касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2015 року у справі № 922/4277/15 повернути скаржнику.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

Судді В.С. Божок

Т.Ф. Костенко