РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016Справа № 910/31253/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Українсько-російсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство "СПЕЦ"

до Державної фіскальної служби України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна казначейська служба України

про стягнення 453 951, 99 грн.

за участю представників:

від позивача:Міліруд Є.О.- представник за довіреністю б/н від 03.03.2015 р.
від відповідача:Лозова І.О.- представник за довіреністю № 99-99-10-17/38 від 06.07.2015 р.
від третьої особи:не з'явився
ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Українсько-російсько-американське товариство з обмеженою відповідальністю - підприємство "СПЕЦ" (далі - УРА ТОВ - "СПЕЦ") з позовом до Державної фіскальної служби України про стягнення 1 112 245, 65 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки № 1827 від 21.11.2012 р. в частині своєчасної та повної оплати поставленого устаткування, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість.

У позові Українсько-російсько-американське товариство з обмеженою відповідальністю - підприємство "СПЕЦ" просило суд стягнути з відповідача основну заборгованість у сумі 658 293,66 грн., інфляційні втрати у сумі 394 976,10 грн. та 3 % річних у сумі 58 975,89 грн., а всього - на суму 1 112 245, 65 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2015 р. було порушено провадження у справі за даним позовом та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державну казначейську службу України.

04.02.2016 р. ухвалою господарського суду міста Києва провадження за позовом Українсько-російсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "СПЕЦ" про стягнення 1 112 245, 65 грн. було припинено в частині стягнення з Державної фіскальної служби України основного боргу в сумі 658 293,66 грн. Отже, суд розглядає позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальних втрат у сумі 453 951, 99 грн. за неналежне виконання зобов'язань по договору.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що невиконання зобов'язань за договором № 1827 від 21.11.2012 р. в частині своєчасної оплати устаткування виникла з вини Державної казначейської служби України, яка в останній день бюджетного року повернула платіжне доручення Державній фіскальній службі України без виконання, а тому підстав для нарахування матеріальних втрат немає.

Представник третьої особи - Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

21.11.2012 р. між Українсько-російсько-американським товариством з обмеженою відповідальністю - підприємством "СПЕЦ" (постачальник) та Державною податковою службою України, правонаступником якої є Державна фіскальна служба України, (замовник) був укладений договір поставки № 1827 (надалі - договір), відповідно до якого постачальник зобов'язується у 2012 році поставити замовнику устаткування для автоматичного оброблення інформації (серверне, комутаційне обладнання та комп'ютерну техніку) у кількості, асортименті та цінами відповідно до специфікації на товар (додаток № 1 до договору), а замовник зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість згідно з умовами договору (п. 1.1 договору).

Ціна цього договору відповідно до протоколу погодження договірної ціни на постачання товару (додаток № 3 до договору) становить 658 293,66 грн., яка може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п.п. 3.1, 3.3 договору).

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред'явлення постачальником рахунку на оплату товару та видатково-прибуткових накладних, за умови наявності коштів на реєстраційному рахунку замовника.

Згідно з п.п. 5.1, 5.2 договору строк поставки товару: жовтень-грудень 2012 р., місце поставки: м. Київ, Львівська пл., 8.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного його виконання, але не пізніше 31.12.2012 р. (п. 5.4 договору).

Також сторони погодили специфікацію та технічні характеристики комп'ютерного устаткування, яке повинен поставити позивач.

У зв'язку з реорганізацією Державної податкової служби України, а у подальшому - Міністерства доходів і зборів України, до їх правонаступника - Державної фіскальної служби України перейшли права та обов'язки зазначених реорганізованих органів державної влади, у тому числі за договором № 1827 від 21.11.2012 р., про що було укладено відповідні додаткові угоди до договору поставки.

У судовому засіданні встановлено, що позивач на виконання умов вказаного договору поставив відповідачу комп'ютерне обладнання на загальну суму 658 293,66 грн., що підтверджується видатковою накладною № 36015/12 від 12.12.2012 р., довіреністю відповідача на отримання обладнання та поясненнями представників сторін.

Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати поставленого обладнання виконав неналежним чином, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами оплатити вартість поставлених товарів за договором № 1827 від 21.11.2012 р. у сумі 658 293,66 грн., на що відповідач, не заперечуючи наявності заборгованості, вказував про те, що оплата не відбулась з вини Державної казначейської служби України та Державна фіскальна служба України докладає належних зусиль для прискорення вирішення цього питання.

У подальшому, під час розгляду справи в суді, відповідач сплатив вартість поставленого обладнання на суму 658 293,66 грн., у зв'язку з чим провадження в цій частині позовних вимог було припинено.

За приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Отже, відповідач, порушивши взяті на себе зобов'язання, має нести передбачену законом відповідальність, натомість, заперечуючи проти позову, він вказує, що у 2012 році з вини Державної казначейської служби України не було проведено оплату обладнання за вказаним договором, а у видатках Державного бюджету на наступні роки погашення зазначеної заборгованості не передбачено.

Такі доводи відповідача суд відхиляє, оскільки стороною у договорі, зобов'язаною виконати зобов'язання по оплаті товару, є саме Державна податкова служба України, правонаступником якої є Державна фіскальна служба України, а не третя особа у справі - Державна казначейська служба України.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, невиконання Державною казначейською службою України зобов'язань з перерахування грошових коштів позивачу не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх зобов'язань за договором № 1827 від 21.11.2012 р. щодо оплати поставленого йому обладнання.

Керуючись п. 1.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", суд вважає, що порушення Державною казначейською службою України строку перерахування оплати за поставлений товар на рахунок позивача, у зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає йому право звернутися до Державної казначейської служби України, з вимогою щодо сплати штрафних санкцій.

Так само суд не приймає до уваги посилання Державної фіскальної служби України на відкладальну умову виконання зобов'язання - наявність коштів на реєстраційному рахунку відповідача та здійснення оплати з урахуванням фінансового ресурсу Єдиного казначейського рахунку.

Як встановлено судом та вбачається з відповідей Державної фіскальної служби України (Міністерства доходів і зборів України) № 5038/6/99-99-05-01-01-15 від 21.03.2014 р., № 0203/6/99-99-05-01-15 від 06.06.2014 р., № 2767/6/99-99-05-01-01 від 02.09.2014 р., № 8341/6/99-99-05-01-15 від 09.12.2014 р., № 5189/6/99-99-05-01-15 від 12.03.2015 р., заборгованість відповідача за договором поставки виникла з тих причин, що у державному бюджеті не були передбачені видатки на погашення заборгованості за договором, що розглядається.

Дійсно, згідно з п.п. 4.2, 4.3 договору розрахунки за поставлений товар здійснюються за умови наявності коштів на реєстраційному рахунку замовника та оплата здійснюється з урахуванням фінансового ресурсу Єдиного казначейського рахунку.

Однак, цим же договором поставки був встановлений кінцевий строк повного виконання зобов'язань сторін - до 31.12.2012 р. (п. 10.1 договору). Отже, виходячи з умов договору, відкладальні умови, на які посилається відповідач, були передбачені на строк дії договору, тобто до 31.12.2012 р., а не на 2013, 2014 2015 роки.

З урахуванням викладеного зазначені відповідачем відкладальні умови не можуть бути застосовані поза межами дії договору, а відсутність державного фінансування на погашення заборгованості відповідача не спростовує обов'язку Державної фіскальної служби України вчасно виконувати свої зобов'язання за договором та не є підставою для звільнення відповідача від передбаченої законом господарсько-правової відповідальності.

Таким чином, зважаючи на встановлений факт порушення відповідачем строків оплати поставленого обладнання, а також на ту обставину, що внаслідок такого порушення позивач був позбавлений права користування грошовими коштами, які за договором він повинен був отримати не пізніше 31.12.2012 р., суд вважає обгрунтованими позовні вимоги про стягнення з Державної фіскальної служби України матеріальних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України.

Так, позивач просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у сумі 394 976,10 грн. та 3 % річних у сумі 58 975,89 грн. за період з 01.01.2013 р. по 08.12.2015 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Провівши власний перерахунок суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 394 976,10 грн.та 3 % річних у сумі 58 001,98 грн., тобто у меншій сумі, ніж заявлено позивачем, оскільки ним невірно здійснено розрахунок 3 % річних.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, враховуючи, що частина судового збору за припиненим провадженням була повернута позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Українсько-російсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство "СПЕЦ" до Державної фіскальної служби України про стягнення 453 951, 99 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ, Львівська площа, буд. 8, ідентифікаційний код 39292197) на користь Українсько-російсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "СПЕЦ" (61052, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 4, ідентифікаційний код 05837085) інфляційну складову боргу у сумі 394 976 (триста дев'яносто чотири тисячі дев'ятсот сімдесят шість) грн. 10 коп. та 3 % річних у сумі 58 001 (п'ятдесят вісім тисяч одна) грн. 98 грн.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ, Львівська площа, буд. 8, ідентифікаційний код 39292197) на користь Українсько-російсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство "СПЕЦ" (61052, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 4, ідентифікаційний код 05837085) витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 794 (шість тисяч сімсот дев'яносто чотири) грн. 67 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 18 лютого 2016 року.

Повний текст рішення підписаний 23 лютого 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.