КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2016 р. Справа№ 925/1358/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Федорчука Р.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 10.02.2016 року

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» на рішення господарського суду Черкаської області від 02.11.2015 року

у справі № 925/1358/15 (суддя - Скиба Г.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Плодово-ягідна компанія

«Квітучий сад»

про стягнення 93 605,77 грн. заборгованості, санкцій, та витребування предмету

лізингу, документів та приналежностейза

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 02.11.2015 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» до товариства з обмеженою відповідальністю «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» про стягнення 93 605,77 грн. заборгованості, санкцій, та витребування предмету лізингу, документів та приналежностей - задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» на користь ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» 17 842,02 грн. лізингових платежів, 3 214,20 грн. штрафу за порушення терміну сплати лізингових платежів, 2 911,40 грн. пені, 3 943,07 грн. - інфляційних, 316,89 грн. 3% річних, 3 969,80 грн. судового збору. Також вилучено у ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» та передано ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» предмет лізингу - автомобіль ВАЗ 212140 (номер кузова НОМЕР_3, номер двигуна НОМЕР_1, 2013 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_2) та приналежності - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 - 2 шт., комплект ключів, сервісну книжку, інструкцію по експлуатації транспортного засобу. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду від 02.11.2015 року відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Черкаської області від 02.11.2015 року у справі № 925/1358/15 скасувати. Крім того, скаржник просив поновити строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Черкаської області від 02.11.2015 року по справі № 925/1358/15.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 року відновлено скаржнику строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» на рішення господарського суду Черкаської області від 02.11.2015 року у справі № 925/1358/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» вважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

У судових засіданнях 23.12.2015 року та 10.02.2016 року представник ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» надав суду свої пояснення по справі, в яких підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду яким відмовити у задоволенні позову.

Представник ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» у судових засіданнях 23.12.2015 року та 10.02.2016 року також надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги на підставі доводів зазначених у відзиві на скаргу та просив апеляційний господарський суд залишити скаргу без задоволення, а рішення господарського суду Черкаської області від 02.11.2015 року без змін.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, представником ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» було заявлене клопотання про призначення у даній справі судову почеркознавчу експертизу проведення якої скаржник просив доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Представник відповідача зазначив, що в акті приймання-передачі предмета лізингу від 13.12.2013 року стоїть підпис не директора ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» - ОСОБА_2 а невідомої особи підпис.

Колегія суддів апеляційного господарського суду заслухавши пояснення представника ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», який просив суд відмовити у задоволенні клопотання, відмовляє у задоволенні заявленого клопотання ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи питання не ставив та не заявляв даного клопотання. Відповідач заперечував проти позову лише на підставі того, що ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» не отримувало предмет лізингу за актом приймання-передачі предмета лізингу від 13.12.2013 року, оскільки на акті міститься відбиток печатки іншої юридичної особи - ТОВ «Торговий дім «Екотехнології», при цьому, директором якого, також є ОСОБА_2 Такої ж позиції дотримувався представник скаржника й у минулому судовому засідання суду апеляційної інстанції 23.12.2015 року, та скаржником не ставилося питання щодо відповідності підпису на акті директора. При цьому, представник скаржника підтвердив у попередньому судовому засіданні, що ОСОБА_2 є директором як ТОВ «Торговий дім «Екотехнології» так і ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад», та в один день - 13.12.2013 року підписав акти по двом договором лізингу та помилково поставив печатку одного й того ж підприємства. Таким чином, питання щодо дійсності підпису ОСОБА_2 на акті приймання-передачі предмета лізингу від 13.12.2013 року, ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції 23.12.2015 року скаржником не ставилося та не було предметом розгляду.

У відповідності до ст. 101 ГПК України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Оскільки, скаржник не обґрунтував неможливість подання до суду першої інстанції клопотання про призначення судової експертизи та підпис ОСОБА_2 не оспорювався, а призначення експертизи призведе до затягування розгляду справи, та в матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення, судова колегія вважає призначення по даній справі судової експертизи недоцільним.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що заявляючи вказане клопотання, представник скаржника не надав суду будь-яких письмових пояснень чи заперечень самого директора ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» - ОСОБА_2 щодо підпису на акті приймання-передачі предмета лізингу від 13.12.2013 року.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

24.10.2013 року між ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» (лізингодавець за договором, позивач у справі), в особі представника ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності № 4 від 09 жовтня 2013 року, та ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» (лізингоодержувач за договором, відповідач у справі), в особі ОСОБА_2, що діє на підставі Статуту, було укладено договір фінансового лізингу №000119 (далі - договір) з додатками №№1, 2, 3, які є невід'ємною частиною даного договору, за умовами якого лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі - предмет лізингу, визначений у п. 3.1 цього договору - автомобіль ВАЗ 212140 Нива, номер кузова НОМЕР_3, номер двигуна НОМЕР_1, 2013р. випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_2, вартістю 107140 грн.), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами цього договору.

У відповідності до пункту 1.2 договору строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців) згідно з графіком сплати лізингових платежів (додаток № 2 до договору) та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмету лізингу за формою, встановленою лізингодавцем.

Вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору та розмір авансового платежу вказується в додатку № 1 до даного договору.

Згідно з п. 4.2.3 договору лізингоодержувач зобов'язаний у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов даного договору. Лізингоодержувач зобов'язаний негайно повернути предмет лізингу лізингодавцю у випадках, передбачених даним договором п. 4.2.8 договору.

За умовами п. 5.1 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмету лізингу.

Лізингоодержувач має право сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку № 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2 даного договору (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 8.5 договору усі поточні авансові та лізингові платежі по даному договору сплачуються лізингоодержувачем рівними частинами з 1-го по 10-е число поточного місяця, що вказується в додатках № 1 та № 2.

Згідно з п. 8.7 договору лізингові платежі сплачуються лізингоодержувачем незалежно від результатів його господарської діяльності і незалежно від будь-яких обставин, пов'язаних з роботою або простоєм предмета лізингу та економічною ефективністю його роботи в період лізингу, крім випадків, прямо передбачених цим договором. Лізингові та/бо інші платежі відповідно до даного договору не зменшуються й не припиняються під час технічного обслуговування, ремонту, модифікації предмета лізингу, або в іншому випадку, коли лізингоодержувач не може використовувати предмет лізингу за призначенням з будь-якої причини.

Датою виконання будь-якого платежу за даним договором вважається дата фактичного надходження грошових коштів на банківський рахунок лізингодавця. Лізинговий платіж, перерахований несвоєчасно або не в повному обсязі, тягне за собою накладання штрафних санкцій, передбачених договором фінансового лізингу та чинним законодавством України (п. 8.12 договору).

Пунктом 12.1 договору сторони передбачили, що за несвоєчасне внесення лізингових платежів лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення, починаючи від дня, наступного за днем оплати поточного платежу, зазначеного в додатку № 2 до даного договору, до дня фактичної оплати цього платежу включно. За несвоєчасне внесення лізингових платежів лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати лізингодавцю проценти за користування чужими коштами в розмірі 3% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення сплати лізингових платежів, починаючи від дня, наступного за днем оплати поточного платежу, зазначеного в додатку №2 до договору фінансового лізингу, по день фактичної оплати цього платежу включно.

За використання предмета лізингу не за призначенням, невиконання обов'язку з утримання його у відповідності до технічних умов, правил технічної експлуатації, інструкції виробника предмета лізингу, неподання інформації про стан та місцезнаходження предмета лізингу, порушення умов п.п. 4.2 даного договору, лізингоодержувач зобов'язаний сплатити лізингодавцю штраф у розмірі 3% від загальної вартості предмета лізингу на момент укладення договору за кожен окремий випадок такого порушення (п. 12.2 договору).

За умовами пункту 12.4 договору, лізингодавець має право достроково припинити дію договору фінансового лізингу та вимагати повернення предмета лізингу у випадку якщо лізингоодержувач не сплатив або сплатив не в повному обсязі лізинговий платіж у строк, встановлений додатком №2 до даного договору, і прострочення оплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів, а також всі належні до оплати платежі (штрафні санкції, пеню та інші відшкодування відповідно до умов даного договору).

У випадку, якщо лізингоодержувач не виконав свої зобов'язання згідно розділу 12 договору фінансового лізингу, лізингодавець вправі стягнути заборгованість, що утворилася на день стягнення, і вимагати повернення предмета лізингу в судовому порядку згідно з положеннями чинного законодавства України (п. 12.6 договору).

Як зазначає позивач, протягом січня 2014 року - серпня 2015 року відповідач перерахував на рахунок позивача передбачені договором авансовий платіж в загальній сумі 10195,44 грн. 13.12.2013 року між ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» та ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» було складено та підписано акт приймання-передачі предмета лізингу, в якому вказано, що на підставі договору фінансового лізингу №000119 від 24.10.2013 лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв згідно специфікації предмет лізингу: ВАЗ 212140, номер кузова НОМЕР_3, номер двигуна НОМЕР_1, а також було передано приналежності до цього автомобіля. В пункті 4 акту вказано, що з моменту його підписання зобов'язання лізингодавця з передачі предмета лізингу в лізинг вважаються виконаними (а.с. 32).

Позивач вказує, що відповідач виконав свої зобов'язання лише зі сплати першої частини лізингового платежу, виходячи із збільшеної вартості автомобіля 107140 грн., та не виконав взяті на себе за цим договором зобов'язання щодо сплати платежів другого лізингового платежу, перерахувавши лише 15.04.2014 року кошти в сумі 5097,72 грн. та 26.06.2014 року кошти в сумі 5097,72 грн., що загалом складають суму, яка дорівнює сумі 8-ми лізингових платежів (по 1 274,43 грн. кожен), у зв'язку з чим несплаченими є 14 лізингових платежів, заборгованість по яких станом на 10.10.2015 року склала 17 842,02 грн.

15.01.2015 року позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату заборгованості, зокрема і по договору фінансового лізингу №000119 від 24.10.2013 року станом на 14.01.2015 року, яка була отримана відповідачем 21.01.2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 36). Проте, відповідь на зазначену вимогу відповідач позивачу не надав.

Так, у серпні 2015 року ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» звернулося до суду з позовною заявою до ТОВ «Квітучий Сад» та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача 17842,02 грн. заборгованості по сплаті щомісячних лізингових платежів по жовтень 2015 року включно, 64284 грн. штрафу за 20 порушень відповідно до умови пункту 12.2 договору, 2911,40 грн. пені, 316,87 грн. процентів за користування чужими коштами, 7934,59 грн. інфляційних втрат, 316,89 грн. три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання по 10.10.2015 року. Крім того позивач просив витребувати у відповідача предмет лізингу, документів та приналежностей за договором лізингу.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Черкаської області від 02.11.2015 року позовні вимоги ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» - задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» на користь ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» 17 842,02 грн. лізингових платежів, 3 214,20 грн. штрафу за порушення терміну сплати лізингових платежів, 2 911,40 грн. пені, 3 943,07 грн. - інфляційних, 316,89 грн. 3% річних, 3 969,80 грн. судового збору. Також вилучено у ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» та передано ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» предмет лізингу - автомобіль ВАЗ 212140 (номер кузова НОМЕР_3, номер двигуна НОМЕР_1, 2013 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_2) та приналежності - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 - 2 шт., комплект ключів, сервісну книжку, інструкцію по експлуатації транспортного засобу. В іншій частині позову відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення вказаного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ГК України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частина 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачає, що за договором фінансового лізингу, лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно положень п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі. Відповідно до ч. 1 ст. 16 вказаного Закону, сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст. ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач не сплатив лізингові платежі по договору в розмірі 17842,02 грн., яка виникла станом на 14.08.2015 року. Доказів про сплату заборгованості по договору відповідач, ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції суду не надав.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає заборгованість ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» у розмірі 17842,02 грн. перед ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» є обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню.

Доводи скаржника про те, що він взагалі не отримував предмет лізингу - автомобіль ВАЗ 212140 (номер кузова НОМЕР_3, номер двигуна НОМЕР_1, 2013р. випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_2), колегія суддів апеляційного господарського суду вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що саме відповідач повністю перерахував суму першої частини лізингового платежу. Відображення на акті приймання-передачі предмета лізингу від 13.12.2013 року печатки іншої юридичної особи не змінює змісту цього акту та не спростовує факту його підписання директором відповідача, при цьому, як встановлено судом ОСОБА_2 є також директором як ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» так і ТОВ «Торговий дім «Екотехнології». Оскільки предмет лізингу був переданий 13.12.2013 року, а умовами договору чітко визначено дати сплати кожного із платежів другого лізингового платежу, тому перша сума другого лізингового платежу повинна бути сплачена не пізніше 10 січня 2014 року і надалі платежі повинні були сплачуватися щомісячно не пізніше 10-го числа.

До того ж, судова колегія апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, відповідач не надав суду доказів того, що позивач порушив зі свого боку умови договору та не передав відповідачу предмет лізингу (чи то претензія, чи то рішення суду). Тобто з наведеного, можна дійти висновку, що позивач належним чином виконав умови договору. Крім того, відповідачем не було надано суду іншого договору укладеного з ТОВ «Торговий дім «Екотехнології» за умовами якого ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» зобов'язувалося передати ТОВ «Торговий дім «Екотехнології» саме автомобіль ВАЗ 212140, а тому можна дійти висновку, що предмет лізингу - ВАЗ 212140 передано саме ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад».

Таким чином, судом встановлено і відповідачем не спростовано факт допущення ним прострочення сплати лізингових платежів та наявність простроченої заборгованості за договором в сумі 17842,02 грн.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Так, перевіривши розрахунок пені, судова колегія апеляційного господарського суду вважає його арифметично вірним та обґрунтованим. Пеня розрахована на підставі умови пункту 12.1 договору та з кожного платежу за 6 місяців, як це вимагається частиною 6 статті 232 ГК України. А тому судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача пені в сумі 2911,40 грн. за прострочення сплати лізингових платежів по 10.10.2015 року.

Також, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з місцевим господарським судом про часткове стягнення штрафу з відповідача в сумі 3214,20 грн., оскільки штраф за 20 випадків порушення зобов'язання нарахований безпідставно. Так, пунктом 12.2 договору передбачено сплату лізингодавцю штрафу у розмірі 3% від загальної вартості предмета лізингу за кожен окремий випадок порушення у разі порушення умов п.п. 4.2 даного договору. Пункт 4.2 договору наводить перелік зобов'язань лізингоодержувача, а в пп. 4.2.3 (на який посилається позивач) вказано, що він зобов'язаний у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов даного договору. Із змісту вказаних пунктів договору в їх сукупності вбачається, що договором чітко не встановлено обов'язок сплати штрафу у разі несплати окремо кожного із лізингових платежів. Штраф є разовим стягненням за порушення умов договору.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних.

Так, здійснивши перевірку трьох відсотків річних та інфляційних втрат, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції на прострочену суму боргу є обґрунтованою та законною, виходячи із прострочення сплати лізингових платежів, однак розрахунок індексу інфляції виконаний позивачем невірно, оскільки індекс інфляції за кожний місяць прострочення сплати нарахований на кожну місячну суму платежу двічі: спочатку за 20 (21) день прострочення за попередній місяць і потім за 10 (9) днів наступного місяця. При цьому позивач не врахував, що роз'яснення Верхового суду України в листі №62-97 від 03.04.1997р. необхідно розуміти так, що у разі прострочення сплати коштів в конкретному місяці на 15 днів і більше індекс інфляції за цей же місяць необхідно нараховувати, але у разі прострочення менше 15 днів, індекс за цей місяць нараховуватися не повинен (тобто, при розрахунку повинні враховуватися не дати місяця, а кількість днів прострочення з урахування повного місяця прострочення). За таких обставин місцевий господарський суд вірно стягнув з відповідача на користь позивача 3943,07 грн. індексу інфляції за період з січня 2014 року по вересень 2015 року. Розрахунок трьох процентів річних виконаний вірно, тому з відповідача належить стягнути 3% річних в сумі 316,89 грн. за прострочення сплати лізингових платежів з 11.01.2014 року по 10.10.2015 року.

Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користуванням чужими коштами, судова колегія вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, та встановлено судом апеляційної інстанції, пунктом 12.2 договору передбачено, що за несвоєчасне внесення лізингових платежів лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати лізингодавцю проценти за користування чужими коштами в розмірі 3% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення сплати лізингових платежів, починаючи від дня, наступного за днем оплати поточного платежу, зазначеного в додатку № 2 до договору фінансового лізингу, по день фактичної оплати цього платежу включно.

В тексті позовної заяви позивач послався на статтю 536 ЦК України, якою передбачено обов'язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами. Однак, як правильно вказав суд першої інстанції, стаття 536 ЦК України знаходиться в главі 48 цього Кодексу «Виконання зобов'язання». У розумінні зазначеної статті проценти є не відповідальністю, а платою за весь час користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником. Зі змісту вказаної статті випливає, що договором може бути встановлено лише інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення чи підстава нарахування.

Натомість, як вбачається із тексту п. 12.1 договору, в ньому вказано сплату процентів за несвоєчасне внесення лізингових платежів за кожний день прострочення сплати лізингових платежів. Тобто, як вірно вказав суд першої інстанції, передбачені умовою цього пункту договору проценти за користування чужими грошовими коштами за кожний день прострочення сплати лізингових платежів за своєю природою підпадають під визначення неустойки, а саме пені відповідно до статті 549 ЦК України, частина 3 якої встановлює, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Що стосується позовної вимоги про вилучення у ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» предмета лізингу - автомобіль ВАЗ 212140 (номер кузова НОМЕР_3, номер двигуна НОМЕР_1, 2013 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_2) та приналежності - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 - 2 шт., комплект ключів, сервісну книжку, інструкцію по експлуатації транспортного засобу, судова колегія зазначає насткпне.

Як правильно зазначив місцевий господарський суд, пунктом 12.6 договору передбачено, що у випадку, якщо лізингоодержувач не виконав свої зобов'язання згідно розділу 12 договору фінансового лізингу, лізингодавець вправі стягнути заборгованість, що утворилася на день стягнення, і вимагати повернення предмета лізингу в судовому порядку згідно з положеннями чинного законодавства України.

Згідно частини 2 статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Відповідно до пунктів 1, 7 частини 2 статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний: прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Таким чином, враховуючи викладені обставини справи, умови договору та норми чинного законодавства України, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про вилучення у відповідача предмета лізингу із зобов'язанням останнього передати позивачу приналежності автомобіля: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, державний реєстраційний номер, комплект ключів, сервісну книжку, інструкцію по експлуатації транспортного засобу, та стягнення 17 842,02 грн. лізингових платежів, 3 214,20 грн. штрафу за порушення терміну сплати лізингових платежів, 2 911,40 грн. пені, 3 943,07 грн. - інфляційних і 316,89 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційні скарзі ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Черкаської області від 02.11.2015 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Черкаської області від 02.11.2015 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» на рішення господарського суду Черкаської області від 02.11.2015 року у справі № 925/1358/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Черкаської області від 02.11.2015 року у справі № 925/1358/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/1358/15 повернути до господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді Р.В. Федорчук

А.Г. Майданевич

Дата підписання 15.02.2016 року