РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р. Справа № 906/1474/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Сініцина Л.М.

суддів Гудак А.В.

при секретарі судового засідання Нагорному В.В.

розглянувши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" на рішення господарського суду Житомирської області від 03.11.15 р.

у справі № 906/1474/15 (суддя Шніт А.В. )

позивач ОСОБА_2 акціонерного товариство "Страхова група "ТАС"

відповідач ОСОБА_2 підприємства "Укрбіотал-монтаж"

за участю третіх особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4

про стягнення 424 73,88 грн

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з"явився

третя особа 1- не з"явився

третя особа 2- не з"явився

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області 03.11.2015 р. у справі № 906/1474/15 (суддя Шніт А.В.) в позові ОСОБА_2 акціонерного товариства "Страхова компанія група "ТАС" до ОСОБА_2 підприємства "Укрбіотал -монтаж", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про стягнення 42 473,88 грн відмовлено.

Відмовляючи в позові, місцевий господарський суд керувався положеннями ч.1 ст. 981,ч.1 ст. 1172, ч.1, ч.2 ст. 1187, ч. ст.1191 Цивільного кодексу України, ст.1, ч.1 ст.16 Закону України "Про страхування", ст. 3,5,38 Закону України " Про обов"язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", і вказав, що ПП "Укрбіотал -монтаж" є лише страхувальником, а не власником забезпеченого автомобіля; позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту наявності трудових відносин між ПП "Укрбіотал -монтаж" та ОСОБА_3В; судом не прийняті до уваги доводи позивача стосовно перебування третьої особи під час вчинення ДТП 03.10.2014 р. у стані алкогольного сп"яніння, оскільки згідно довідки № 55700660 про дорожньо - транспорту пригоду встановлено, що ОСОБА_3В під час вчинення ДТП був тверезий.

Не погодившись з постановленим рішенням, позивач ОСОБА_1 акціонерне товариство "Страхова компанія група "ТАС" звернулось з апеляційною скаргою, в якій вказує, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, на думку апеллянта, в даному спорі необхідно керуватись спеціальним Законом України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів .

Апелянт наголошує, що законодавство не покладає обов'язок звернення з регресною вимогою лише до водія, який спричинив ДТП, а дає також можливість звернутись і безпосередньо до страхувальника.

Згідно полісу № АС/3508584, Страхувальником є ПП Укрбіотал-Монтаж, таким чином, на думку, скаржника у нього є всі правові підстави на звернення до суду з позовною заявою саме до відповідача.

Скаржник покликається на постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3, в описовій частині якої встановлено, що водій перебував в стані алкогольного сп"яніння. Вважає, що той факт, що кримінальне провадження було закрите у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ст.286 КК України, не скасовує встановлених фактів та не спростовує факт керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння.

Враховуючи наведене, просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області у справі № 906/1474/15 від 03.11.2015 року та прийняти у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ПП "Укрбіотал - Монтаж" не погоджується з доводами апелянта, оскільки на його думку, покликання на постанову про закриття кримінального провадження від 18.11.2014 р, в якій вказано, що у водія ОСОБА_3 в крові виявили 2,01% спирту є безпідставним, оскільки останній не притягувався до відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або від впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за ст.130 КпАП України.

Вказує,що згідно довідки № 55700660 про ДТП ОСОБА_3 безпосередньо після скоєння ДТП 03.10.2014 р. був тверезий .

Просить врахувати, що в суді першої інстанції позивач покликався на ст. 27 Закону України "Про страхування", разом з тим під час апеляційного провадження вказує на правову підставу позову, а саме ст. 38 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Просить рішення господарського суду Житомирської області від 03.11.2015року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.02.2016 року залучено до участі у справі № 906/1474/15 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача фізичну особу - ОСОБА_4 ( а.с.134-136).

Від третьої особи 2 ОСОБА_4 надійшло письмове пояснення ( вх. 4476/16) від 15.02.2016 р., з якого вбачається , що останньому не відомі обставини ДТП від 03.10.2014 р. Вказав, що йому відшкодована шкода за автомобіль.

Сторони не скористались правом участі в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та заздалегідь, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с. 139,140).

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 повернувся поштовий конверт з відміткою " за закінченням терміну зберігання" ( а.с. 141).

Так, пунктом 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Пункт 3.9.1. вказаної Постанови передбачає, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 вважається таким, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, від позивача засобами електронного зв"язку надійшло клопотання (вх.4967/16), згідно якого він просить розглядати справу без участі представника, через зайнятістю останнього в інших судових засіданнях.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки сторони та треті особи належним чином повідомлялись про час та місце апеляційного перегляду справи, враховуючи обмеженість строків вирішення спору, явка сторін обов'язковою не визнавалась, судова колегія не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та визнала за можливе розглянути справу у відсутність сторін та третіх осіб.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.11.2013р. між ОСОБА_2 акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" (надалі - страховик, ПАТ"Страхова група "ТАС" ) та ОСОБА_2 підприємством "Укрбіотал-монтаж" (страхувальник, ПП "Укрбіотал-монтаж") укладено договір (поліс) №АС/3508584 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого було застраховано цивільно-правову відповідальність страхувальника перед третіми особами при використанні транспортного засобу Mitsubishi Outlander 2.4, державний номер НОМЕР_1 (забезпечений автомобіль) ( а.с.8).

Відповідно до довідки № 55700660 про дорожньо - транспортну пригоду від 03.10.2014р. по вулиці Київська (перехрестя вулиці Східна) у м. Житомирі сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобілів MitsubishiOutlander 2.4, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 (третя особа 1 ); MAZDA 3, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5; MERCEDES-BENZ, 230, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6; DAIMLER-CHRYSLER 903.6 КА, державний номерний знак НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_7 ( а.с.9, зворот).

18 листопада 2014 року слідчим ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області була винесена постанова про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005471 від 04 жовтня 2014 р. за фактом ДТП у зв»язку з відсутністю ознак складу злочину,передбаченого ст. 286 КК України(а.с.11-12)

В подальшому, постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 30.01.2015р. у справі №296/234/15-п громадянина ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та провадження по адміністративній справі закрито в зв'язку зі сплином строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 10).

Як вбачається з довідки №55700660 від 03.10.2014р. про дорожньо-транспортну пригоду зазначеним вище автомобілям потерпілих було завдано механічних пошкоджень (а.с. 9). У зв"язку з чим, в подальшому, страховиком були складені страхові акти №5338Р/07/15 від 19.03.2015р. (а.с.27), №2058Р/07/15 від 04.02.2015р.(а.с.29), №2718Р/07/2014 від 24.12.2014р. (а.с.31), №2709Р/07/2014 від 23.12.2014р. (а.с.33) та розрахунки суми страхового відшкодування (а.с.28,30,32). На підставі зазначених документів, страховиком виплачено потерпілим у ДТП 03.10.2014р. страхове відшкодування на загальну суму 42 473,88грн.

З огляду на зазначені обставини, страховик ПАТ "Страхова група "ТАС" звернулась з позовом про стягнення з ПП "Укрбіотал -Монтаж" суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 42 473,88 грн.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин наступних положень чинного законодавства.

За змістом положень статті 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Закон України " Про стархування " регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб

Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Так, відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Як встановлено ч. 1 ст. 8 Закону України "Про страхування", страховим ризиком визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

В обґрунтування позову позивач послався на ч. 1 ст. 1191 ЦК України, відповідно до якого особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, а також на ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У справі, що розглядається, спір виник між страховою компанією та підприємством, яке застрахувало цивільно-правову відповідальність перед третіми особами при використанні автомобіля Mitsubishi Outlander 2.4, державний номер НОМЕР_1 щодо відшкодування витрат, понесених у зв'язку із виплатою коштів за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,а саме щодо застосування до таких правовідносин положень ст. ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування"

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Дана стаття фактично дублює положення ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, як випливає із приписів вищенаведених правових норм, до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в порядку суброгації переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, яка відповідальна за завдані збитки.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика в науці називається суброгацією. При суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов"язанні.

При регресі одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається, тобто зазначені інститути мають різний режим правового регулювання.

У позовній заяві позивачем помилково ототожнюється правова природа регресу та суброгації, оскільки у позові містяться посилання як на ст. 993 Цивільного кодексу України, так і на ст. 1191 Цивільного кодексу України.

Так, регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а для суброгації відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України встановлений особливий правовий режим.

При регресі страховик вправі задовольнити свою вимогу в повному обсязі, а у порядку суброгації страховик має право вимагати від особи, відповідальної за збитки, відшкодування суми в межах фактичних витрат.

Суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування, а правовою підставою її застосування є ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України "Про страхування"; частина ж 1 ст. 1191 ЦК України визначає право зворотної вимоги (регресу), а право на подання регресного позову передбачено ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За встановлених судом обставин, які свідчать про перехід до страховика (позивача) права вимоги, а не набуття ним такого права, правильним є застосування до спірних правовідносин ст.ст.512, 993 ЦК України, а не ст. 1191 ЦК України, на які посилається позивач, оскільки стаття 1191 ЦК України застосовується до деліктних правовідносин, а ст. 993 ЦК України - до договірних, що мають місце у даній справі.

У зв"язку з тим, що у відповідача виникло зобов"язання щодо відшкодування шкоди , завданої джерелом підвищеної небезпеки, а право вимоги до позивача перейшло відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України,висновки суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин положень ст. 1191,1192 ЦК України, ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", які передбачають стягнення шкоди в порядку регресу є помилковими і такими , що спростовуються матеріалами справи .

З огляду на зазначене, судова колегія встановила, що з наявних матеріалів справи вбачається, що згідно довідки № 55700660 від 03.10.2014р. про дорожньо-транспортну пригоду, страховиком виплачено потерпілим у ДТП 03.10.2014р. страхове відшкодування на загальну суму 42 473,88 грн., а саме :

- на підставі страхового акту від 24.12.2014 року, платіжне доручення № 35047 від 24.12.2014 р. власнику транспортного засобу - MERCEDES-BENZ, 230, державний номерний знак НОМЕР_3 - ОСОБА_8 виплачено страхове відшкодування на суму 5 800 грн ;

- на підставі страхового акту від 23.12.2014 р., платіжне доручення № 34811 від 24.12.2014р., власнику транспортного засобу - DAIMLER-CHRYSLER 903.6 КА, державний номерний знак НОМЕР_4 - ОСОБА_9 виплачено страхове відшкодування на суму 1700 грн;

- на підставі страхового акту від 04.02.2015 р., платіжне доручення № 40759 від 18.02.2015 р. власнику транспортного засобу - MAZDA 3, державний номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_5 виплачено страхове відшкодування на суму 31 713,89 грн.

На підставі страхового акту № 53388 від 19.03.2015 р., платіжне доручення № 46021 від 02.04.2015р., ОСОБА_10 виплачено страхове відшкодування в розмірі 3259,99 грн.

Згідно ст.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Крім того, колегія суддів відзначає, що згідно правової позиції Верховного суду України до страховика, який виплатив страхове відшкодування потерпілій особі переходить право вимоги саме до страхувальника, а не до водія, винного у скоєнні дорожньо - транспортної пригоди ( постанова ВСУ від 23.09.2015 р. у справі № 910/22731/14 за позовом ОСОБА_8 "АСК"Омега" до відкритого акціонерного товариства "Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" про стягнення коштів).

Враховуючи наявну правову позицію Верховного суду України, відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновки якого є обов"язковим для виконання, колегія суддів повністю відхиляє доводи відповідача про те, що він не повинен відшкодовувати витрати,сплачені старховою компанією.

За таких обставин, судова колегія вважає висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову помилковими і такими, що суперечать зазначеним нормам чинного законодавства та судовій практиці.

Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми сплаченого страхового відшкодування в сумі 42 473 грн.88 коп. є такими , що підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі

Доводи відповідача про суперечливість доказів про перебування водія ОСОБА_11 у стані алкогольного сп»яніння , як і висновки суду першої інстанції про відсутність таких доказів до уваги не беруться ,оскільки не впливають на обов»язок відповідача , як особи , відповідальної за завдані збитки,сплатити позивачу страхове відшкодування.

З огляду на вищенаведене судова колегія відзначає, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги господарського судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 4 ГПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Разом з тим, рішення господарського суду Житомирської області від 03.11.2015 р. у вказаній справі таким вимогам не відповідає, а тому підлягає скасуванню, в силу п.4 ч.1 ст. 104 ГПК України у звязку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст.49,105 ГПК України судові витрати за подачу позовної заяви в розмірі 1827 грн. та апеляційної скарги в розмрі 2009,7 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_2 підприємства "Укрбіотал-монтаж" на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства "Страхова група"ТАС".

Керуючись ст.ст. 99,101,103, п.4 ч.1 ст. 104,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства "Страхова група"ТАС" задовольнити.

Рішення господарського суду Житомирської області від 03.11.2015р. у справі № 906/1474/15 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути ОСОБА_2 підприємства «Укрбіотал-Монтаж» (, адреса: 10006, Житомирська область, м. Житомир. вул. Г. Пожежних,66/41 ) на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» ( , адреса: 03062, м. Київ, пр.-т Перемоги, 65, р/р 2586 в Столичній філії ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 380269) суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 42 473 (сорок дві тисячі чотириста сімдесят три) грн. 88 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 підприємства «Укрбіотал-Монтаж» (, адреса: 10006, Житомирська область, м. Житомир. вул. Г. Пожежних,66/41 ) на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» ( , адреса: 03062, м. Київ, пр.-т Перемоги, 65, р/р 2586 в Столичній філії ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 380269) судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1827 грн. 00 коп. та апеляційної скарги в розмірі 2009 грн.,70коп.

Господарському суду Житомирської області на виконання даної постанови видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Сініцина Л.М.

Суддя Гудак А.В.