РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2016Справа №910/31193/15

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс"

до 1) Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва"

2) Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація-111 Голосіївського району"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Гарапач Н.Є. - за довіреністю від 02.03.2015р.;

від відповідача-1: Гришковець Л.І. - за довіреністю від 04.01.2016р.;

від відповідача-2: не з'явились.

В судовому засіданні 28 січня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

У грудні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" (позивач) до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" (відповідач-1) та Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація-111 Голосіївського району" (відповідач-2) про солідарне стягнення 62 509,40 грн. основного боргу, 12 947,93 грн. пені, 768,00 грн. 3% річних.

21.01.2016 року позивач звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, у якій просив солідарно стягнути з відповідачів 27 509,40 грн. основного боргу, 12 947,93 грн. пені, 768,00 грн. 3% річних. Вказана заява прийнята судом до розгляду на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов Договору № 224-06 на технічне обслуговування ліфтів від 02.01.2006 року та забезпеченням відповідного правочину Договором поруки № 1 від 30.04.2015 року, укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/31193/15. Розгляд справи призначено на 13.01.2016р.

В судове засідання, призначене на 13.01.2016р., представник відповідача-2 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представники позивача та відповідача-1 в судове засідання з'явились, надали усні пояснення, відповіли на запитання суду.

Представник позивача подав уточнення до позовної заяви та документи для долучення до матеріалів справи.

21.01.2016 року від відповідача-1 до суду надійшло клопотання № 21/01-2016/1 від 21.01.2016 року, у якому той просить зменшити розмір пені з 12 947,93 грн. до 1 294,79 грн., оскільки останній та відповідач-2 є комунальними підприємствами, ними надаються послуги населенню та вони не розпоряджаються грошовими коштами, які сплачують кінцеві споживачі на рахунок позивача.

27.01.2016 року відповідач-1 звернувся до суду із клопотанням № 431-26-1-16/2 від 26.01.2016 року, у якому просив припинити провадження у справі в частині стягнення 35 000,00 грн. основного боргу, у зв'язку із погашенням останнього.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2016 року відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 28.01.2016 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача-1, суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2006 року між відповідачем-2 (замовник) та позивачем (підрядник) укладено Договір № 224-06 на технічне обслуговування ліфтів (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе організацію і виконання робіт з повного технічного обслуговування ліфтів на об'єктах замовника, відповідно до Додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору договірна вартість робіт за місяць розраховується (додаток №1) згідно з "Порядком визначення вартості технічного обслуговування ліфтів" затвердженим наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 03.09.1999р. №214.

Вартість робіт згідно з договором визначена узгодженням сторін на день його укладання складає 14 099,96 грн., ПДВ - 2 819,99 грн. Разом з урахуванням ПДВ - 16 919,95 грн. (п. 2.2. Договору).

Згідно з п. 2.3. Договору сума оплати робіт може бути змінена в сторону її збільшення або зменшення по узгодженню сторін у випадках запровадження нових законодавчих і нормативних актів, які впливають на вартість технічного обслуговування і ремонту ліфтів, при необхідності урахування інфляційних факторів, при внесені змін в обсяг і склад робіт.

Відповідно до п. 5.1. Договору у кінці поточного місяця підрядник дає замовнику акти виконаних робіт із зазначенням їх вартості. Акти складаються у 4-х примірниках. Оформлення акту виконаних робіт замовник здійснює до 25 числа поточного місяця, а всі зупинки ліфтів з вини підрядника за період з 26 числа до кінця місяця розраховуються при оформленні акту у наступному місяці.

Пунктом 5.3. Договору визначено, що на підставі підписаних актів замовник оплачує виконані роботи не пізніше 10-го числа наступного місяця.

Згідно з п. 6.1. Договору при порушенні строку оплати за виконанні роботи, указаного в п. 5.3. договору, змовник сплачує підряднику пеню згідно Закону України № 543/96-Вр від 22.11.96 року у розмірі 2-х облікових ставок НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Договір набуває чинності з 02.01.2006 року і діє до 31.01.2007 року. Якщо за два місяця до закінчення строку договору жодна із сторін не заявить про припинення його дії, то він вважається продовженим на наступний рік із обов'язковим підтвердженням обсягів робіт (п. 9.1., 9.2. Договору).

01.02.2012 року, 01.03.2012 року, 07.11.2012 року, 15.03.2013 року між відповідачем-2 (замовник) та позивачем (підрядник) укладено Додаткові угоди до Договору № 224-06 від 02.01.2006 року, відповідно до умов яких сторонами викладено у новій редакції Додаток №1 до Договору та п. 2.1. Договору. Згідно із Додатком № 1 станом на 01.01.2015 року щомісячна вартість послуг на 2015 рік становить 44 949,80 грн.

Крім того, 30.04.2015 року між позивачем (кредитор), відповідачем-1 (поручитель) та відповідачем-2 (боржник) укладено Договір поруки № 1 (далі - Договір поруки), згідно з п. 1.1. якого поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов'язання, вказаного у п. 2.1. договору поруки.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки (з урахуванням змін внесених Додатковою угодою № 1 від 26.06.2015 року) цим договором забезпечується часткове виконання боржником зобов'язання сплатити кредитору вартість наданих кредитором послуг за договором на технічне обслуговування і ремонту ліфтів № 224-06 від 02.01.2006 року (основний договір), а саме здійснення оплати вартості вказаних послуг за період з 01.05.2015 року до 31.07.2015 року, в визначені основним договором строки.

Згідно із п. 3.1. Договору поруки (з урахуванням змін внесених Додатковою угодою № 1 від 26.06.2015 року) поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов'язань щодо оплати вартості виконаних робіт з технічного обслуговування ліфтів в житлових будинках за основним договором, які виникнуть починаючи з 01.05.2015 року до 31.07.2015 року, у розмірі, що відповідає вартості виконаних робіт з технічного обслуговування ліфтів в житлових будинках та інших зобов'язань починаючи з 01.05.2015 року, що виникнуть протягом вказаного періоду за основним договором.

Відповідно до п. 3.2. Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов'язань щодо оплати суми штрафних санкцій, нарахованих кредитором у зв'язку із несвоєчасним виконанням зобов'язання по основному договору, яке виникло починаючи з 01.05.2015 року протягом періоду, вказаного за основним договором.

Поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов'язань щодо оплати суми судового збору та інших витрат, пов'язаних із стягненням суми невиконаного зобов'язання в судовому порядку, починаючи з 01.05.2015 року протягом періоду, вказаного за основним договором (п. 3.3. Договору поруки).

Пунктом 4.1. Договору поруки сторонами погоджено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

На виконання умов Договору позивач у період з травня 2015 року по липень 2015 року надав послуги з технічного обслуговування ліфтів на загальну суму 134 849,40 грн., що підтверджується актами приймання виконаних робіт з технічного обслуговування ліфтів № 6 від 29.05.2015 року, № 5 від 30.06.2015 року та № від 31.07.2015 року (кожний окремо на 44 949,80 грн.), які підписані представниками сторін без зауважень та заперечень і скріплені печатками позивача та відповідача-2.

Відповідачем-2 було здійснено часткову оплату наданих послуг в розмірі 42 340,00 грн., що підтверджується відомостями розщеплення сплат, відповідачем-1 було здійснено часткову оплату в розмірі 30 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою.

Крім того, після порушення провадження у справі відповідачем-2 було сплачено 35 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою та платіжними дорученнями № 960 від 18.12.2015 року на суму 20 000,00 грн., № 24 від 06.01.2016 року на суму 10 000,00 грн., № 36 від 12.01.2016 року на суму 5 000,00 грн. Відповідачем-1 було сплачено 10 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 128 від 22.01.2016 року.

Позивач стверджує, що відповідачем-2 допущено неналежне виконання умов Договору № 224-06 на технічне обслуговування ліфтів від 02.01.2006 року, який забезпечений Договором поруки № 1 від 30.04.2015 року, укладеним між відповідачем-1 та відповідачем-2, щодо оплати наданих послуг, у зв'язку із чим з відповідачів підлягає солідарному стягненню 27 509,40 грн. основного боргу, 12 947,93 грн. пені, 768,00 грн. 3% річних.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами, зобов'язаною та управненою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач у період з травня 2015 року по липень 2015 року за Договором № 224-06 на технічне обслуговування ліфтів від 02.01.2006 року надав послуги з технічного обслуговування ліфтів на загальну суму 134 849,40 грн., відповідачем-2 було здійснено часткову оплату наданих послуг в розмірі 77 340,00 грн., а відповідачем-1 на суму 40 000,00 грн. (10 000,00 грн. сплачено після порушення провадження у справі).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В частині 1 статті 553 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що строк оплати вартості послуг з технічного обслуговування ліфтів згідно умов Договору настав, доказів оплати у більшому розмірі таких послуг станом на день розгляду справи відповідачами не надано, приймаючи до уваги забезпечення виконнаня зобов'язання Договором поруки № 1 від 30.04.2015 року, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з останніх солідарно 17 509,40 грн. (134 849,40 грн. (вартість наданих послуг) - (77 340,00 грн. + 40 000,00 грн.) (оплачено відповідачами)) вартості наданих послуг за період з травня 2015 року по липень 2015 року.

При цьому, провадження у справі про стягнення 10 000,00 грн. основного боргу підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідна сума сплачена платіжним дорученням № 128 від 22.01.2016 року, тобто після порушення провадження у справі.

Щодо позовних вимог про стягнення 12 947,93 грн. пені та 768,00 грн. 3% річних, суд повідомляє наступне.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних позивача, суд, з урахуванням умов Договору, фактичних обставин справи, часткових оплат наданих послуг, дійшов висновку про арифметичну невірність останнього, за розрахунком суду з відповідачів підлягає солідарному стягненню 713,16 грн. 3% річних.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем, з урахуванням п. 6.1. Договору, умов Договору поруки, ст. 232 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про неправильність останнього, за розрахунком суду з відповідачів підлягає солідарному стягненню 11 851,06 грн. пені.

Щодо клопотання відповідача-1 про зменшення розміру пені, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, зокрема, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ст. 233 Господарського кодексу України).

Згідно з п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З урахуванням наданих відповідачем пояснень, за висновками суду, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження можливості застосування судом права на зменшення розміру пені, а тому, клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Крім того, клопотання відповідача-1 про припинення провадження у справі на суму 35 000,00 грн. основного боргу, сплаченого після порушення провадження у справі, підлягає відхиленню, оскільки позивач звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог на відповідну суму і така заява прийнята судом до розгляду.

Судові витрати, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених вимог покладаються на відповідача.

Надлишкового сплачений судовий збір в розмірі 160,00 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. В частині позову про солідарне стягнення з Комунального підприємства "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ГОЛОСІЇВСЬКОГО РАЙОНУ м. КИЄВА" (03039, м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, будинок 17-Б, ідентифікаційний код 32375554) та Комунального підприємства "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА ОРГАНІЗАЦІЯ - 111 ГОЛОСІЇВСЬКОГО РАЙОНУ" (03045, м. Київ, вулиця Новопирогівська, будинок 25/2, ідентифікаційний код 26385463) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "УКРЛІФТСЕРВІС" (02093, м. Київ, вулиця Бориспільська, будинок 24-А, ідентифікаційний код 05472637) основного боргу - 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень) основного боргу провадження у справі № 910/31193/15 - припинити.

3. Стягнути солідарно з Комунального підприємства "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ГОЛОСІЇВСЬКОГО РАЙОНУ м. КИЄВА" (03039, м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, будинок 17-Б, ідентифікаційний код 32375554) та Комунального підприємства "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА ОРГАНІЗАЦІЯ - 111 ГОЛОСІЇВСЬКОГО РАЙОНУ" (03045, м. Київ, вулиця Новопирогівська, будинок 25/2, ідентифікаційний код 26385463) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "УКРЛІФТСЕРВІС" (02093, м. Київ, вулиця Бориспільська, будинок 24-А, ідентифікаційний код 05472637), грошові кошти: 17 509,40 грн. (сімнадцять тисяч п'ятсот дев'ять гривень 40 копійок) основного боргу, 11 851,06 грн. (одинадцять тисяч вісімсот п'ятдесят одна гривня 06 копійок) пені, 713,16 грн. (сімсот тринадцять гривень 16 копійок) 3% річних та 1 183,97 грн. (одна тисяча сто вісімдесят три гривні 97 копійок) судового збору. Видати наказ.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з додатковою відповідальністю "УКРЛІФТСЕРВІС" (02093, м. Київ, вулиця Бориспільська, будинок 24-А, ідентифікаційний код 05472637) частину судового збору в розмірі 160,00 грн. (сто шістдесят гривень), внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом і перерахованого платіжним дорученням № 1789 від 08.12.2015 року.

6. Копію даного рішення направити відповідачу-2 у справі № 910/31193/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 09.02.2016 року.

Суддя Ю.В. Цюкало