ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.02.2016 Справа № 920/1804/15

Господарський суд Сумської області, у складі судді Лугової Н.П., при секретарі судового засідання Кириченко-Шелест А.Г., розглянувши матеріали справи № 920/1804/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Комерційний банк

«Приватбанк», м. Дніпропетровськ;

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

м. Конотоп, Сумська область;

про стягнення 25 620 грн. 02 коп.,-

Представники сторін:

Від позивача: Прокопенко Н.В. (довіреність № 2180-К-О від 03.07.2014 року);

Від відповідача: не з'явився;

Суть спору: відповідно до вимог позовної заяви б/н від 25.11.2015 року позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 25 620 грн. 02 коп., відповідно до договору банківського обслуговування б/н від 22.11.2011 року, укладеного між сторонами по справі, в тому числі: 10 063 грн. 11 коп. - заборгованість за відсотками, 13 393 грн. 49 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання, 2 163 грн. 42 коп. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, а також витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача в судовому засіданні 22 лютого 2016 року надав усні пояснення по справі та наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання 22.02.2016 року не з'явився, відзиву на позовну заяву не подав, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, ухвала про порушення провадження у справі направлялась відповідачу за його юридичною адресою, про причини нез'явлення суду не повідомлено, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Згідно до ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua позивачем були розміщені «Умови та правила надання банківських послуг» (надалі - Умови) та тарифів банку.

Згідно підписаної відповідачем заяви останній приєднався до Умов, тарифів банку, які разом з заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 22.11.2011 року.

Відповідно до вказаного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок НОМЕР_2 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта, що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Згідно з п. 3.2.1.1.1. Умов, кредитний ліміт на поточний рахунок надається для поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів відповідача, в межах кредитного ліміту.

Відповідно до п. 3.2.1.1.3. Умов, кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди.

Пунктом 3.2.1.4.1. Умов визначено, що за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця, розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою в розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При не обнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, відповідач виплачує позивачу за користування кредитом проценти в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню.

У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання відповідача щодо погашення заборгованості вважаються порушеними.

При порушенні відповідачем будь-якого з грошового зобов'язання відповідач сплачує позивачу (банку) відсотки за користування кредитом у розмірі 56 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання Банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Під «непогашенням кредиту» мається на увазі невиникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п. 3.2.1.4.1.4. Умов).

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати (п. 3.2.1.4.9. Умов).

Пунктом 3.2.1.4.4 встановлено обов'язок клієнта сплачувати Банку винагороду за використання ліміту відповідно до п.п. 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць, у порядку, передбаченому Умовами.

Відповідно до пункту 3.2.1.5.1 Умов, при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами п.п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченої п.п. 3.2.1.2.2., 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.2.1.4.1.3 від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Пунктом 3.2.1.5.4 Умов сторони встановили та погодились, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.2.1.5.1, 3.2.1.5.2, 3.2.1.5.3, здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Терміни позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафу) за цим договором встановлені сторонами тривалістю 5 років (п. 3.2.1.5.7 Умов).

Банк повністю виконав свої зобов'язання за Кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти шляхом їх перерахування на його поточний рахунок.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 20.09.2013 року за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 21 204 грн. 19 коп., у тому числі: 13 354 грн. 14 коп. заборгованість за кредитом, 4 991 грн. 43 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 775 грн. 57 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 1 083 грн. 02 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом.

Рішенням господарського суду Сумської області у справі № 920/1777/13 від 21.11.2013 року за позовом: публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», м. Дніпропетровськ до відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Конотоп Сумської області про стягнення 21 204 грн. 19 коп. позов було задоволено повністю і стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором банківського обслуговування б/н від 22.11.2011 року 13 354 грн. 14 коп. заборгованості за кредитом, 4 991 грн. 43 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 775 грн. 57 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 1 083 грн. 02 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом

Тобто, як зазначає позивач та свідчить розрахунок загальний залишок заборгованості за тілом кредита залишається 13 354 грн. 17 коп. Таким чином, заборгованість відповідача станом на 22.02.2016 року в сумі 21 204 грн. 19 коп. є встановленим фактом і відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не доказується при розгляді даної справи.

Отже, заборгованість, що підлягає стягненню з відповідача станом на 07.10.2015 становить 25 620 грн. 02 коп. з яких 10 063 грн. 11 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 13 393 грн. 49 коп. пеня нарахована за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 2 163 грн. 42 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 21 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 «Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів» положення частини шостої статті 232 Господарського кодексу України щодо припинення нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, застосовується до відповідних правовідносин лише у разі, якщо інше не встановлено законом або договором. Отже, якщо умовами договору сторони передбачили, що пеня нараховується за весь період часу, протягом якого не виконано зобов'язання, то нарахування пені не припиняється за період прострочення зобов'язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано (постанова ВСУ від 15.04.2015 у справі № 910/6379/14).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002 року, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відповідач обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву не подав, але надіслав клопотання б/н від 21.12.2015 року (факс), в якому зазначає, що по цій справі було засідання Конотопського суду та рішення знаходиться у виконавчій службі, також відповідач ставить під сумнів законність і обґрунтованість нарахування пені та відсотків. Слід зазначити, що суд враховуючи клопотання відповідача тричі відкладав розгляд справи, з метою надання відповідачу можливості подання своєї правової позиції по справі.

Разом з тим, відповідачем не подано ні відзиву ні контррозрахунку суми відсотків, комісії та пені, при цьому ні сам відповідач, ні його представники в судові засідання не з'являлися.

Представник позивача надав лист № 16.0.0.1-09 від 04.02.2016 року, в якому вказав, що жодних судових рішень про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 в Конотопському міськрайонному суді не отримував, а в судовому засіданні 22.02.2016 року уповноважений представник позивача зазначив, що в Конотопському міськрайонному суді жодних справ з приводу стягнення саме по кредитному договору б/н від 22.11.2011 року не розглядалось.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу у письмовій формі.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на договорі сторін, чинному законодавстві України, матеріалами справи підтверджені, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 1 218 грн. 00 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50; код 14360570) 10 063 грн. 11 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 13 393 грн. 49 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 2 163 грн. 42 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом, 1 218 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Повне рішення складено 24.02.2016 року.

Суддя Н.П. Лугова