РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016Справа №910/31487/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомироблпаливо»
до про 1. Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно - Західна залізниця»; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Богучарська» стягнення недостачі маси вантажу у розмірі 14 711 грн. 40 коп.
Представники:

від Позивача: Шевчук І.В. (представник за Довіреністю);

від Відповідача - 1: Яхнівська Г.С. (представник за Довіреністю);

від Відповідача - 2: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомироблпаливо» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно - Західна залізниця» (надалі також - «Відповідач») про стягнення недостачі маси вантажу у розмірі 14 711 грн. 40 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 26.08.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Житомироблпаливо» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно - промислова компанія «Укрпроменерго» було укладено Договір поставки вугілля кам'яного №26/08, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався відвантажити та передати у власність Покупця вугілля кам'яне та вугільну продукцію в асортименті, кількості та за цінами, що встановлюються в специфікації, яка додається до цього Договору і є його невід'ємною частиною, а Покупець зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його обумовлену вартість. Як зазначає Позивач, на виконання умов вказаного Договору по залізничній накладній №48126775 від 05.09.2015 року було відправлено вагон №62547625 з концентратом вугільним ДГ 13-100 у кількості 63,5 тонни (нетто), перевезення вантажу здійснювалось у відкритому рухомому складі, при відвантаженні його маса була визначена відправником шляхом зважування на вагонних вагах та прийнята залізницею до перевезення без зауважень. 08.09.2015 року в результаті перевірки вантажу на станції Нижньодніпровськ - Вузол у вагоні було виявлено вагову недостачу в кількості 8,7 тонн, що підтверджується комерційним актом РА №011305/667 від 08.09.2015 р. Таким чином, у зв'язку з незабезпеченням схоронності вантажу під час його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу, просить Суд стягнути з Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно - Західна залізниця» вартість недостачі маси вантажу у розмірі 14 711 грн. 40 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/31487/15, судове засідання призначено на 24.12.2015 р.

24.12.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

24.12.2015 року в судове засідання з'явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив. Представники сторін вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 16.12.2015 року не виконали.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Крім того, Суд зазначає, що відповідно до п.1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Відповідно до п. 1.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ст. 27 ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін. З підстав, зазначених у третьому і четвертому реченнях частини першої згаданої статті, господарський суд залучає певну особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, й за відсутності згаданих заяви чи клопотання. Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали та обставини справи Суд вважає, за необхідне залучити до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача відправника вантажу - Товариство з обмеженою відповідальність "ЗФ "Богучарська".

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача направити копію позовної заяви Товариству з обмеженою відповідальність "ЗФ "Богучарська" та надати Суду докази на підтвердження направлення;

2) Відповідача надати докази на підтвердження погашення вартості недостачі майна в розмірі 14 711,40 грн.;

3) Товариство з обмеженою відповідальність "ЗФ "Богучарська" надати письмові пояснення по суті позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомироблпаливо".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2015 року відкладено розгляд справи на 20.01.2016 року, у зв'язку з неявкою представника позивача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, витребуванням додаткових доказів по справі.

18.01.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 24.12.2015 року, в яких просить Суд розглядати справу за відсутності уповноваженого представника.

19.01.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

20.01.2016 року в судове засідання з'явились представники позивача та відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Третьої особи про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника.

Відповідно до статті 37 Господарського процесуального кодексу України речовими доказами є предмети, що своїми властивостями свідчать про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи викладене, з метою з'ясування фактичних обставин справи, Суд вважає за необхідне зобов'язати Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Державного територіально - галузевого об'єднання "Південно - Західна залізниця".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 року відкладено розгляд справи на 11.02.2016 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

08.02.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли заперечення на відзив на позовну заяву та клопотання про залучення у якості Відповідача по справі - Товариство з обмеженою відповідальність "ЗФ "Богучарська".

11.02.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення.

11.02.2016 року в судове засідання з'явились представники позивача та відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Щодо клопотання Позивача про залучення у якості Відповідача по справі - Товариство з обмеженою відповідальність "ЗФ "Богучарська", Суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 24 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача. Про залучення іншого відповідача чи заміну неналежного відповідача виноситься ухвала, і розгляд справи починається заново.

Враховуючи вищевикладене, Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Позивача та залучити до участі у справі в якості Відповідача-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗФ "Богучарська".

Також, Суд зазначає, що залучення Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗФ "Богучарська" в якості співвідповідача, унеможливлює участь Товариства у справі, в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗФ "Богучарська" надати суду на підтвердження статусу юридичної особи і повного найменування оригінали (для огляду) і належно засвідчені копії статуту (положення) та свідоцтва (виписки) про державну реєстрацію (перереєстрацію) юридичної особи; відзив на позовну заяву, докази, що підтверджують направлення відзиву позивачу; оригінали та належним чином засвідчені копії документів в якості доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень на позовну заяву.

Крім того, в судовому засіданні представник позивача подав клопотання про продовження строків розгляду спору на 15 днів.

Суд, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представника позивача про продовження строків розгляду спору, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року залучено до участі у справі в якості відповідача - 2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗФ "Богучарська", продовжено строк розгляду спору на 15 днів, відкладено розгляд справи на 24.02.2016 року, у зв'язку з залученням до участі у справі іншого відповідача, витребуванням додаткових доказів по справі.

В судовому засіданні 24 лютого 2016 року представник Позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник Відповідача - 1 надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В судове засідання представник Відповідача - 2 не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року у справі № 910/31487/15.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Богучарська» є 03061, м.Київ, ВУЛИЦЯ МИКОЛИ ШЕПЕЛЄВА, будинок 5, приміщення 191.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/31487/15 направлялись на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Богучарська», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Відповідач - 2 про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що Відповідач - 2 був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Відповідача - 2 не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 24 лютого 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

26.08.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Житомироблпаливо» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно - промислова компанія «Укрпроменерго» було укладено Договір поставки вугілля кам'яного №26/08, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався відвантажити та передати у власність Покупця вугілля кам'яне та вугільну продукцію в асортименті, кількості та за цінами, що встановлюються в специфікації, яка додається до цього Договору і є його невід'ємною частиною, а Покупець зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його обумовлену вартість.

05.09.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Богучарська» здійснило відправлення вагону №62547625 за накладною №48126775 (концентрат вугільний, маса вантажу 63500кг, визначена відправником на вагонних вагах) зі станції Гродовка Донецької залізниці на станцію Коростень Південно - Західної залізниці одержувачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Житомироблпаливо».

При проходженні вагонів через станцію Нижньодніпровськ - Вузол Придніпровської залізниці на підставі статті 24 Статуту залізницею проведено перевірку маси вантажу шляхом переважування на вагонних вагах, під час якого виявлено, що маса вантажу не відповідає масі вказаній у накладній. Про даний факт складено Комерційний акт РА № 011305/667 від 08.09.2015 року та Акт загальної форми від 07.09.2015 року.

У розділі Д Комерційного акту РА № 011305/667 від 08.09.2015 року зазначено, що при комісійному перевантажуванні вагону у присутності заст. ДС Клюєва, АРГ Кузьмич, представників ВОХР Солдатенко, РО Караханяна на справних 150 тн. вагонних електронно - тензометричних вагах станції Нижньодніпровськ - Вузол, що пройшли держперевірку 15.10.2014 р., виявилось: вага брутто - 78800 кг, тара за документом - 24500 кг, нетто - 54800 кг; що менше ваги, зазначеній у накладній на 8700 кг. Завантаження вантажу на рівні бортів. За документом і у дійсності маркування вапном. Зліва та справа по ходу поїзда над 3-6 люками є поглиблення довжиною 6,0 м, шириною 1,3 м, глибиною 0,3м. На місцях поглиблень маркування відсутнє. З технічного зору вагон справний. Вагон без торцевих дверей, розвантажувальні люки з обох сторін зачинені. Течі вантажу не має. При повторному перевантаженні вагонів вага підтвердилась. Бракуючий вантаж у вагоні вміститися міг.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що у зв'язку з незабезпеченням схоронності вантажу під час його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу, просить Суд стягнути з Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно - Західна залізниця» вартість недостачі маси вантажу у розмірі 14 711 грн. 40 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомироблпаливо» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з "Загальними положеннями" Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом (ст.2 Статуту). На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів (ст. 5 Статуту).

Статтями 22, 23 Статуту залізниць України передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ст. 924 Цивільного кодексу України).

В силу ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно з абз. 1 п. 114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; б) за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; в) за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Як встановлено Судом, при проходженні вагонів через станцію Нижньодніпровськ - Вузол Придніпровської залізниці на підставі статті 24 Статуту залізницею проведено перевірку маси вантажу шляхом переважування на вагонних вагах, під час якого виявлено, що маса вантажу не відповідає масі вказаній у накладній. Про даний факт складено Комерційний акт РА № 011305/667 від 08.09.2015 року та Акт загальної форми від 07.09.2015 року.

У розділі Д Комерційного акту РА № 011305/667 від 08.09.2015 року зазначено, що при комісійному перевантажуванні вагону у присутності заст. ДС Клюєва, АРГ Кузьмич, представників ВОХР Солдатенко, РО Караханяна на справних 150 тн. вагонних електронно - тензометричних вагах станції Нижньодніпровськ - Вузол, що пройшли держперевірку 15.10.2014 р., виявилось: вага брутто - 78800 кг, тара за документом - 24500 кг, нетто - 54800 кг; що менше ваги, зазначеній у накладній на 8700 кг. Завантаження вантажу на рівні бортів. За документом і у дійсності маркування вапном. Зліва та справа по ходу поїзда над 3-6 люками є поглиблення довжиною 6,0 м, шириною 1,3 м, глибиною 0,3м. На місцях поглиблень маркування відсутнє. З технічного зору вагон справний. Вагон без торцевих дверей, розвантажувальні люки з обох сторін зачинені. Течі вантажу не має. При повторному перевантаженні вагонів вага підтвердилась. Бракуючий вантаж у вагоні вміститися міг.

За приписами ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до п. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. №334, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Пунктом 12 Правил складання актів визначено, що якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі "Є" комерційного акта попутної станції вносить відмітку такого змісту: "Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено". Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у пункті 10 цих Правил. Цей акт видається одержувачу на його вимогу, а копія його залишається на станції. Новий акт у цьому разі не складається.

Як вбачається з Розділу «Є» Комерційного акту РА № 011305/667 від 08.09.2015 року, станцією Коростень Південно - Західної залізниці зазначено, що під час перевірки вантажу різниці проти цього акта не виявлено, що підтверджується підписами начальника станції, прийомоздавальника.

Відповідно до п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі - Правила оформлення перевізних документів), на кожне відправлення вантажу відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну).

Згідно з п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів, відправником заповнюються, зокрема, такі графи накладної як "Маса вантажу, визначена відправником" - заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Маса вказується у кілограмах (маса брутто вантажу), загальна маса відправки (прописом) , а також "Спосіб визначення маси".

При цьому правильність вказаних у накладній відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом засвідчує представник відправника.

Згідно зі ст. 37 Статуту залізниць України тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами перевезення вантажів. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Відповідно до п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантаж завантажений відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймається залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування.

Відповідно до п.1. Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу (ст. 32 Статуту), затверджених Наказом Міністерства транспорту України « 542 від 20.08.2001 року, у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і т.ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку. Кам'яне вугілля, кокс, торф, руда і рудні концентрати, мінеральні будівельні матеріали (глина, щебінь тощо) перевозяться, як правило, у напіввагонах.

Згідно з п.5 Правил перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов'язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої.

Пунктом 3.20 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» №04-5/601 від 29.05.2002 року визначено, що за змістом статті 31 Статуту та пунктів 5 і 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу вантажовідправник перед навантаженням вантажу у вагон повинен визначити його придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні, при завантаженні вантажів, які містять дрібні фракції, - усунути щілини та конструктивні зазори вагонів, а також вжити заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу.

Як вбачається з п. 15 залізничної накладної №48126775 від 05.09.2015 року, вантаж маркірований вапняним розчином, завантаження вище бортів 300мм.

Проте, Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України вжиття відправником заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення при навантаженні вище рівня бортів вагона, що включає в себе розрівняння поверхні вантажу та її ущільнення.

У вирішенні спорів, пов'язаних із збереженням вантажу під час перевезення насипом у вагонах відкритого типу, зокрема, вугілля, необхідно виходити з того, що стаття 111 Статуту звільняє перевізника від відповідальності за втрату та недостачу вантажу, якщо вантаж прибув на станцію призначення у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника за відсутності ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення. Відправник згідно зі статтею 37 Статуту повинен визначити масу вантажу і зазначити її у залізничній накладній. Якщо залізниця використає своє право перевірити правильність даних, зазначених відправником у накладній, та візьме участь у контрольній перевірці маси вантажу, то сама лише ця обставина не є підставою для покладання відповідальності за недостачу вантажу на залізницю, а повинна оцінюватись поряд з іншими обставинами справи. Прибуття напіввагона на станцію призначення з недовантаженням до рівня бортів не свідчить про втрату або розкрадання навалочного або насипного вантажу при перевезенні, оскільки згідно зі статтею 111 Статуту позивач має довести вину перевізника. Залізниця вправі перевіряти дані, зазначені відправником в залізничній накладній, але не зобов'язана перевіряти масу усіх вантажів, які вона приймає до перевезення. Не має також правового значення оцінка того, чи могла залізниця при прийнятті вантажу до перевезення побачити недовантаження у вагоні, оскільки Статут та Правила перевезення не передбачають визначення маси вантажу "на око". До того ж різні вантажі мають різну питому вагу та вологість, внаслідок чого вантаж масою 70 тонн може займати лише третину або половину вагона. (п.3.19 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» №04-5/601 від 29.05.2002 року)

Відповідно до пп. "а" п. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Судом встановлено, що вагон №62547625 справний, без торцевих дверей, розвантажувальні люки з обох сторін зачинені, що підтверджується Комерційним актом РА № 011305/667 від 08.09.2015 року.

Згідно зі ст.ст.114, 115 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В силу ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов»язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв»язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що Позивачем не доведено об'єктивну та суб'єктивну сторони спричинених Відповідачем - 1 збитків, причинно-наслідковий зв'язок між діями Відповідача - 1 з втрати вантажу та понесеними Позивачем збитками саме у розмірі 14 711 грн. 40 коп., зокрема, сам факт спричинення саме Відповідачем - 1 збитків, причинно-наслідковий зв»язок між протиправною поведінкою відповідача, яка полягала в неналежному виконанні обов'язків по збереженню вантажу протягом перевезення, розмір завданих збитків, а також вину Відповідача - 1.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомироблпаливо» до Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно - Західна залізниця» про стягнення недостачі маси вантажу у розмірі 14 711 грн. 40 коп. у повному обсязі з підстав їх недоведеності.

Що стосується позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомироблпаливо» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Богучарська» про стягнення недостачі маси вантажу у розмірі 14 711 грн. 40 коп., Суд зазначає наступне.

За змістом ст.18 Господарського процесуального кодексу України до складу учасників судового процесу входять: сторони, треті особи, прокурор, інші особи, які беруть участь у процесі у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у ст.1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Відповідачем слід вважати особу, яка залучається до участі у справі за вказівкою позивача чи з ініціативи суду, внаслідок припущення, що вона порушила чи оспорює права позивача. Зазвичай відповідачем є особа, яка знаходиться з позивачем у матеріальних правовідносинах.

З системного аналізу ст.ст.1, 21, 24, 65 Господарського процесуального кодексу України слідує, що набуття особою процесуального статусу відповідача закон пов'язує не з дійсною наявністю матеріальних правовідносин сторін, а лише з фактом пред'явлення позову до особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.05.2014 року по справі 910/5899/13.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомироблпаливо» просило Суд стягнути з Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно - Західна залізниця» недостачі маси вантажу у розмірі 14 711 грн. 40 коп.

В процесі розгляду вказаної справи за клопотанням Позивача було залучено до участі у справі Відповідача-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Богучарська». Проте, Суд звертає увагу, що в процесі розгляду справи Позивачем не було заявлено позовних вимог до Відповідача - 2 про стягнення з останнього недостачі маси вантажу у розмірі 14 711 грн. 40 коп. Крім того, протягом всього розгляду спору заявником було підтримано первісні позовні вимоги, жодних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Богучарська» Позивачем заявлено не було, що підтверджується протоколом судового засідання від 24.02.2016 року.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За таких підстав, враховуючи положення ст.ст.1, 21, 24, 65 Господарського процесуального кодексу України, оскільки набуття особою процесуального статусу відповідача закон пов'язує лише з фактом пред'явлення позову до особи, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомироблпаливо» в частині до Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Богучарська» про стягнення недостачі маси вантажу у розмірі 14 711 грн. 40 коп. задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомироблпаливо» до Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно - Західна залізниця», Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Богучарська» про стягнення недостачі маси вантажу у розмірі 14 711 грн. 40 коп.- відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 26 лютого 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин