РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016Справа №910/30439/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промальянс Енерджі"

про стягнення заборгованості в розмірі 5 196,09 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Олійник В.А., за довіреністю

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промальянс Енерджі" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 5 196,09 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.12.2015 було порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 20.01.2016.

20.01.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 20.01.2016 представники сторін не з'явились. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 01.12.2015 про порушення провадження у справі № 910/30439/15 сторони не виконали.

Розглянувши у судовому засіданні 20.01.2016 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, суд задовольнив вказане клопотання.

Враховуючи те, що представники сторін у судове засідання 20.01.2016 не з'явились, а також у зв'язку із невиконанням сторонами вимог ухвали господарського суду міста Києва від 01.12.2015 про порушення провадження у справі № 910/30439/15 та задоволенням клопотання позивача про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 03.02.2016.

03.02.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано повідомлення про відсутність аналогічного спору.

У судове засідання 03.02.2016 представник позивача з'явився, надав суду пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 03.02.2016 не з'явився.

Відповідно до п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Слід також зазначити, що вищезгаданий інформаційний лист містить посилання на пункт 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» (із змінами від 08.04.2008), в якому зазначається, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду її судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.07.1997 № 02-5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

31.05.2012 між Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" (далі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промальянс Енерджі" (далі - відповідач, постачальник) було укладено Договір поставки № 1834 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується у 2012 році поставити покупцеві товари, зазначені в п. 1.2 цього Договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари.

Згідно з п. 3.1 Договору сума цього Договору без ПДВ становить 205 790,67 грн, ПДВ 41 158,13 грн. Загальна сума цього Договору 246 948,80 грн.

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунок з постачальником здійснюється в натупному порядку:

- здійснення покупцем передоплати в розмірі 50 % вд суми партії товару згідно із специфікацією;

- остаточного розрахунку протягом 180 днів після поставки товарів покупцеві за умови підписання видаткової накладної на партію товарів по специфікації та надання постачальником інших документів, перелік яких зазначений в п. 5.4 цього Договору.

Пунктом 5.1 Договору сторони визначили, що строк поставки партії товарів узгоджується сторонами в специфікаціях.

Згідно з п. 3 Специфікації № 1 від 16.07.2012 строк поставки Товару складає 15 днів з моменту здійснення попередньої оплати.

Позивачем було перераховано відповідачу передоплату за товар в сумі 75 759,78 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.

Однак, як зазначає позивач, відповідачем було поставлено позивачу товар не на всю суму передоплати, тому позивач просить суд стягнути з відповідача 2 535,46 грн (сума передоплати - 75 759,78 грн за мінусом вартості поставленого товару - 73 224,32 грн).

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було перераховано відповідачу передоплату за товар в сумі 75 759,78 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 4930 від 25.09.2012 на суму 32 706,56 грн, № 4928 від 25.09.2012 на суму 2 362,62 грн, № 4931 від 25.09.2012 на суму 2 281,50 грн, № 4929 від 25.09.2012 на суму 1 796,48 грн, № 5495 від 12.11.2012 на суму 23 225,95 грн, № 5493 від 12.11.2012 на суму 11 590,20 грн, № 5494 від 12.11.2012 на суму 1 796,47 грн,, копії яких наявні в матеріалах справи, в свою чергу відповідачем було поставлено товар лише на суму 73 224,32 грн, що підтверджується видатковою накладною № 251001 від 25.10.2012.

Судом встановлено, що відповідач, в порушення умов Договору та норм чинного законодавства, належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з поставки товару, у зв'язку із чим у відповідача наявна заборгованість перед позивачем по поверненню суми передоплати, на яку не було поставлено товар, у розмірі 2 535,46 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, згідно з якими зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження поставки позивачу товару за Договором на всю вищезазначену суму отриманих коштів (передоплати), в тому числі на 2 535,46 грн, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім вимоги про повернення суми передоплати, позивач також просить суд стягнути з відповідача 463,99 грн неустойки, 1 972,62 грн. інфляційної складової боргу та 224,02 грн трьох відсотків річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідлаьність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляці та процентів ріних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

З огляду на вищенаведене, оскільки грошові кошти, перераховані позивачем відповідачу на підставі Договору, за своєю правовою природою є авансом (передоплатою), вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 972,62 грн інфляційної складової боргу та 224,02 грн трьох відсотків річних не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача неустойки в сумі 463,99 грн, то вказана неустойка за своєю правовою природою є пенею.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 7.3.1 Договору за несвоєчасну поставку, не поставку товарів постачальник сплачує покупцеві неустойку в розмірі 0,1 % від вартості несоєчасно, не поставленого товару за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін, і діє до 30.06.2013 (п. 10.1 Договору).

Однак, як встановлено судом, позивач нараховує неустойку (пеню) не в межах передбачених ст. 232 ГК України шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, з огляду на що судом здійснено власний розрахунок пені та встановлено, що з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 461,45 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача суми передоплати з урахуванням неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат, в загальному розмірі 5 196,09 грн підлягають частковому задоволенню в розмірі 2 996,91 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промальянс Енерджі" (01042, м. Київ, вулиця Чигоріна, будинок 49, приміщення 82; ідентифікаційний код: 37033545) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (36022, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця Старий Поділ, будинок 5; ідентифікаційний код: 00131819) суму передоплати в розмірі 2 535 (дві тисячі п'ятсот тридцять п'ять) грн 46 коп. та неустойку в розмірі 461 (чотириста шістдесят одна) грн 45 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промальянс Енерджі" (01042, м. Київ, вулиця Чигоріна, будинок 49, приміщення 82; ідентифікаційний код: 37033545) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (36022, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця Старий Поділ, будинок 5; ідентифікаційний код: 00131819) витрати по сплаті судового збору в розмірі 702 (сімсот дві) грн 50 коп.

Повне рішення складено 19.02.2016.

Суддя О.В. Нечай