ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р.Справа № 922/6521/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Землемір-проект", м. Харків
про стягнення 457010,14 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. від 22.09.2015 року

відповідача - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 40 від 14 вересня 2011 року в розмірі 457010,04 грн., з яких 10% річних - 80356,51 грн., пені - 152677,37 грн., вартість поставки, збільшеної на індекс інфляції - 223976,16 грн.

Враховуючи, що заяв та клопотань представниками сторін не заявлено, суд починає розгляд справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з*явився, відзив на позовну заяву та документи на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі суду не надав.

Разом з цим, 14 січня 2016 року до суду повернулося повідомлення про вручення відповідачу судової ухвали про порушення провадження у справі № 922/6521/15.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Таким чином, суд вважає, що відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Землемір-проект" належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статтею 4-3 та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, судом встановлено наступне.

14 вересня 2011 року між Державним підприємством "Харківський завод шампанських вин" (позивачем, постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Землемір-проект" (відповідачем, покупцем) було укладено договір поставки № 40.

Згідно пункту 1.1. договору поставки № 40 постачальник зобов*язується поставити товар, а покупець прийняти і своєчасно оплатити цей товар на умовах, передбачених цим договором,

Відповідно до пункту 1.2. договору поставки від 14 вересня 2011 року кількість, асортимент і ціна кожної партії поставленого товару вказуються в накладній, складеній на підставі замовлення покупця, яка є невід*ємною частиною цього договору. Накладні оформляються на кожну партію товару, що поставляється і мають силу специфікацій до договору.

Згідно пункту 2.1 договору поставки № 40, ціна товару, що поставляється, та умови його оплати сторони погоджують в протоколі погодження відпускної ціни (додаток № 1), який є невід*ємною частиною цього договору. Додатковою угодою № 3 від 29 серпня 2014 року пункт 2.1. догвоору викладений в новій редакції "Ціну товару, що поставляється сторони погоджують в протоколі погодження відпускної ціни (додаток № 1), який є невід*ємною частиною договору. Умови оплати поставленого товару - відстрочення платежу 90 календарних днів".

Відповідно до пункту 4.1. договору поставки від 14 вересня 2011 року в залежності від асортименту товару поставка здійснюється в стандартній тарі постачальника, упакованій в картонні яшики, на піддонах або інших упаковках.

Згідно пункту 4.2. договору поставки № 40, викладеного в редакції додаткової угоди № 2 від 27 листопада 2013 року, піддони дерев*яні є поворотною тарою і підлягають поверненню постачальнику транспортом покупця протягом 90 днів з моменту здійснення поставки.

Матеріали справи свідчать про те, що у відповідності з умовами договору поставки № 40 від 14 вересня 2011 року у період з вересня 2011 року по червень 2015 року позивач поставив Товариству з обмеженою відповідальністю "Землемір-проект" наступну продукцію: шампанське України "Радянське шампанське" напівсолодке, шампанське України "Радянське шампанське" солодке, шампанське України "Радянське шампанське" напівсухе, шампанське України "Радянське шампанське" брют, шампанське України "Амбер" напівсолодке, шампанське України "Амбер" брют, вино ігристе рожеве "Амбер" напівсолодке, шампанське України "Старий Харків", брют, шампанське України "Золоте" напівсолодке, шампанське України "Тріумфальне" напівсолодке, шампанське України "Тріумфальне" солодке, шампанське "Прем*єрне", напівсухе, шампанське "Зоряне", брют, шампанське України "Святкове" солодке, шампанське України "Святкове" напівсолодке.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару; договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Таким чином, дослідивши умови договору поставки № 40 від 14 вересня 2011 року, на підставі якого виникло первісне грошове зобовязання, суд вважає, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу та до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов'язання, а також положення параграфу 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно статтей 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 6.1. договору поставки від 14 вересня 2011 року. викладеного в редакції додаткової угоди № 1 від 25 листопада 2013 року, сторони договору дійшли згоди про те, що за невиконання або неналежне виконання обов*язків по договору сторони несуть відповідальність передбачену договором і діючим законодавством України. Винна сторона в повному обсязі відшкодовує збитки, нанесені іншій стороні неналежним виконанням обов*язків, а також сплачує штрафні санкції, передбачені розділом 6 договору.

Згідно пункту 6.2. договору поставки № 40, у випадку прострочення оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі двох облікових ставок Національного Банку України від неоплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим кодексом, іншими законами та договором.

За змістом статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Згідно частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статтей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Під час проведення інвентаризації сум заборгованості Державним підприємством "Харківський завод шампанських вин" встановлено факт непроведення розрахунків суми штрафних санкцій за несвоєчасне виконання відповідачем зобов*язань за договором поставки № 40 від 14 вересня 2011 року, у розмірі 457010,04 грн. за період з 01 липня 2014 року по 17 вересня 2014 року.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у разі задоволення позовних вимог, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 6, 509, 525, 526, 536, 610, 611, 655, 692 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 75, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Землемір-проект" (61057, м. Харків, вул. Римарська, 21-а, поточний рахунок 3188 в ПАТ "ПриватБанк", МФО 351533, ) на користь Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" (61017, м. Харків, вул. Лозівська, 20, поточний рахунок 4752 в ПАТ "ПриватБанк", МФО 351533, ) заборгованість за договором поставки № 40 від 14 вересня 2011 року в розмірі 457010,04 грн., з яких 10% річних - 80356,51 грн., пені - 152677,37 грн., вартість поставки, збільшеної на індекс інфляції - 223976,16 грн. та 6855,16 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_2