ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.02.2016 р. Справа № 914/4168/15

За позовом: Госпрозрахункового відділу приватизації житла, м. Львів

до відповідача: Львівської міської ради, м. Львів

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Франківська районна адміністрацію Львівської міської ради, м. Львів

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 комунальної власності Львівської міської ради, м. Львів

про визнання недійсним п.4.4. ухвали Львівської міської ради №4884 від 14.07.2015р. Про створення комунальної установи Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду.

Суддя Н.Мороз

При секретарі М. Потикевич

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

Від відповідача: ОСОБА_4

Від третьої особи на стороні позивача: н/з

Від третьої особи на стороні відповідача: ОСОБА_5

Присутні: ОСОБА_6

Суть спору:

Позовну заяву подано Госпрозрахунковим відділом приватизації житла, м.Львів до Львівської міської ради, м.Львів за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, м. Львів та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 комунальної власності Львівської міської ради, м.Львів про визнання недійсним п.4.4. ухвали Львівської міської ради №4884 від 14.07.2015р. «Про створення комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду».

Заявою про зміну позовних вимог від 12.01.2016р. вх.№982/16 позивач просить визнати недійсним п.1. (про створення з 01.09.2015р. комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду) та п.4.4. (про припинення шляхом ліквідації з 01.09.2015р. Госпрозрахунковий відділ приватизації житла (Відділ приватизації житла)) ухвали Львівської міської ради №4884 від 14.07.2015р. Про створення комунальної установи Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 09.12.2015р. було порушено провадження у справі, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 22.12.2015р.

В судовому засіданні 22.12.2015р. оголошувалась перерва, про що представники сторін ознайомлені під розписку.

Ухвалою суду від 14.01.2016р. залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 комунальної власності Львівської міської ради, розгляд справи відкладено на 02.02.2016р.

В судовому засіданні 02.02.2016р. оголошено перерву, про що представники сторін ознайомлені під розписку. Ухвалою від 02.02.2016р. суд продовжив строк вирішення спору до 24.02.2015р.

В судове засідання 16.02.2016р. представники позивача зявились, надали належним чином завірену копію Положення про госпрозрахунковий відділ приватизації державного житлового фонду Франківського району м. Львова затверджене виконкомом Франківської районної Ради народних депутатів м. Львова від 11.03.1993р. на підставі розпорядження №95. Крім того, 15.02.2016р. через службу діловодства господарського суду представником позивача подано додаткові письмові пояснення. Згідно поданих пояснень зазначили, що позивач - Госпрозрахунковий відділ приватизації житла був створений для реалізації Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» щодо надання послуг вартісного характеру громадянам України по підготовці документів для приватизації житла, зберігання архівних документів щодо приватизації житла. Відтак, вважають, що в розумінні норм ГК України позивач є підприємством, оскільки здійснює господарську діяльність з надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Зазначили, що позивач не є структурним підрозділом ОСОБА_1 комунальної власності та не входить до структури управління. Позовні вимоги підтримали. В судовому засіданні ствердили, що відповідач при прийнятті оспорюваної ухвали №4884 від 14.07.2015р. «Про створення комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» діяв як засновник позивача, проте доказів того, що відповідач є засновником позивача суду не надав, відтак даний спір не є корпоративним спором, а провадження у даній справі підлягає припиненню.

Представник відповідача в судове засідання зявився, 16.02.2016р. подав доповнення до клопотання про припинення провадження у справі. Зазначив, що позивач не є підприємством, оскільки не здійснює виробничої, науково-дослідної, торговельної чи іншої господарської діяльності, а надає лише делеговані державою органу місцевого самоврядування повноваження щодо приватизації житла. Посилається на п.3.5. Положення про управління комунальної власності Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 07.12.2007р. №1100, згідно якого управлінню підпорядковані госпрозрахункові відділи приватизації державного житлового фонду, зокрема Госпрозрахунковий відділ приватизації житла. Всі відділи і сектори є структурними підрозділами ОСОБА_1 відповідно до п.3.6. Положення. Ствердив, що між Львівською міською радою та Госпрозрахунковим відділом приватизації житла відсутні корпоративні відносини, відтак вважає, що даний спір, не підвідомчий господарському суду та повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства. Просить суд припинити провадження у справі на підставі п.1.ч.1. ст. 80 ГПК України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не зявився, проте 15.02.2016р. через службу діловодства господарського суду подав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника.

Щодо поданого клопотання про відкладення розгляду справи, суд зазначає.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Згідно приписів п.3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р., у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК).

Відтак, враховуючи обмеження процесуальних строків розгляду справи, встановлених нормами ст.69 ГПК України, присутність в судовому засіданні представників сторін, підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається, відтак заявлене представником третьої особи клопотання про відкладення розгляду справи судом до уваги не приймається.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 комунальної власності Львівської міської ради в судове засідання зявився, подав письмові пояснення по суті спору, клопотання відповідача про припинення провадження у справі підтримав. Згідно письмових пояснень зазначив, що згідно рішення ЛМР «Про затвердження Положення про управління комунальної власності ЛМР та його структури» №1100 від 07.12.2007р. госпрозрахункові відділи приватизації житла м. Львова підпорядковані ОСОБА_1 комунальної власності ДЕП ЛМР. Ствердив, що корпоративні відносини між позивачем та відповідачем відсутні, а відтак, спір не підлягає вирішенню в господарському суді.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, суд встановив наступне.

Ухвалою Львівської міської ради від 14.07.2015р. №4884 «Про створення комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» на підставі п.30 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.104,110,111 ЦК України, ст. 60 ГК України, Положення про управління комунальної власності Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 07.12.2007р. №1100 (зі змінами) прийнято рішення, зокрема, про створення з 01.09.2015 комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» (п.1.) та припинення шляхом ліквідації з 01.09.2015 такі районні відділи приватизації державного житлового фонду: Відділ приватизації державного житлового фонду Галицького району (п.4.1.). Відділ приватизації державного житлового фонду (ВПД житлового фонду) (п.4.2.). Відділ приватизації державного житлового фонду (п.4.3.) Госпрозрахунковий відділ приватизації житла (Відділ приватизації житла) (п.4.4.). Госпрозрахунковий відділ приватизації житла (ВПЖ) Шевченківського району (п.4.5.).

Позивач - Госпрозрахунковий відділ приватизації житла звернувся до відповідача Львівської міської ради з позовною заявою до господарського суду Львівської області про визнання недійсним п.1. та п.4.4. ухвали Львівської міської ради №4884 від 14.07.2015р. Про створення комунальної установи Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду згідно заяви про зміну позовних вимог від 12.01.2016р. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем при прийнятті оскаржуваної ухвали вимог чинного законодавства щодо припинення юридичної особи Госпрозрахункового відділу приватизації житла, а саме, ст. 49-4 Кодексу Законів про працю України, ч.3. ст. 22. Закону України «Про професійні спідки, їх права та гарантії діяльності». Щодо підвідомчості даного спору господарському суду позивач в позовній заяві посилається на те, що субєктний склад осіб, які беруть участь у справі та предмет позову відповідають п.4.ч.1.ст.12. ГПК України, між позивачем та відповідачем виник корпоративний спір, зокрема, між учасником юридичної особи та її засновником, повязаний із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, який в майбутньому призведе до трудових спорів працівників юридичної особи. Крім того, згідно письмових пояснень щодо підвідомчості даної справи від 13.01.2016р. вх. №1431/16 представник позивача зазначив, що правовим актом, який оспорюється, відповідач створює нову юридичну особу та ліквідовує інші юридичні особи, в тому числі - Госпрозрахунковий відділ приватизації житла, чим втручається в господарську діяльність позивача.

Відповідно до ч.1 ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом п.4. ч.1 ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, повязаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

У відповідності до вимог ст.167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24.10.2008р. № 13 розяснено, при визначенні підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії судам необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним частиною першою статті 167 ГК. У разі якщо суб'єктний склад осіб, які беруть участь у справі, або предмет позову не відповідають визначеним пунктом 4 частини першої статті 12 Господарсько - процесуального кодексу України справам, що виникають із корпоративних відносин, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статті 1 ГПК господарським судам підвідомчі спори щодо захисту порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів підприємств, установ, організацій, інших юридичних осіб (у тому числі іноземних), громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи. Не підлягає розширеному тлумаченню пункт 4 частини першої статті 12 ГПК також щодо справ, пов'язаних зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності господарського товариства, якщо однією зі сторін у справі не є учасник (засновник, акціонер) господарського товариства, у тому числі такий, що вибув (абзац.2 п.3.Постанови).

Згідно приписів п.1 рекомендації Президії Вищого господарського суду України №04-5/14 від 28.12.2007р. «Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин», у вирішенні питання про те, чи є спір таким, що виник з корпоративних правовідносин, та чи підлягає він вирішенню господарським судом, слід виходити з вимог пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.5 рекомендації Президії Вищого господарського суду України №04-5/14 від 28.12.2007р. «Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин», спори за позовами осіб, що не є учасниками (акціонерами) господарського товариства, до господарського товариства за своїм суб'єктним складом не належать до корпоративних.

Судом встановлено, що позивач не є акціонером або учасником юридичної особи відповідача, водночас суду не надано доказів того, що відповідач - Львівська міська рада - є засновником Госпрозрахункового відділу приватизації житла. Предмет даного спору не стосується правомочності на участь позивача в управлінні юридичної особи відповідача, отримання частки прибутку (дивідендів) чи активів, а відтак між сторонами не виникли корпоративні правовідносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

У відповідності до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.21 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. При цьому, позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Суд звертає увагу позивача, що відповідачем у справі є особа, якій предявляється позовна вимога. При цьому, на особу, яка подає позов або в інтересах, якої подано позов, яка звертається до суду за захистом свого порушено або оспорюваного права покладається обовязок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та надати належні та допустимі докази і підтвердження порушення своїх прав та інтересів.

Як вбачається з вищенаведених норм, чинне законодавство України не перешкоджає учаснику юридичної особи (господарського товариства) захищати свої права та охоронювані законом інтереси шляхом звернення з відповідним позовом до суду за захистом свого права. При цьому, такий позов подається у випадку порушення, оспорювання чи невизнання прав та інтересів цієї особи самою юридичною особою, учасником якої вона є, органами чи іншими учасниками цієї юридичної особи.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимим доказами, що між позивачем та відповідачем існують корпоративні правовідносини. Відтак, судом встановлено, що даний спір не є корпоративним спором та непідвідомчий господарському суду в розумінні п.4. ч.1. ст.12 ГПК України. Дана обставина сторонами в судовому засіданні не заперечувалась.

У відповідності до норм ч.2. ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.30 ч.1. ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

У відповідності до норм п.1. ч.2. ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно п.7. ст.3 КАС України, суб'єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. При цьому, необхідною ознакою субєкта владних повноважень є здійснення цим субєктом владних управлінських функцій, які повинні здійснюватись субєктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

З огляду на викладене та з урахуванням законодавчих положень, між сторонами даного спору не виникло корпоративних відносин, а субєктний склад сторін та предмет даного спору не відповідає визначеній п.4. ч.1. ст. 12 ГПК України підвідомчості справ господарському суду. Відтак, враховуючи клопотання відповідача, субєктний склад сторін та предмет даного спору, а також характер правовідносин, які виникли між сторонами, заявлені позивачем вимоги до відповідача повинні розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до п.5 ст.7 Закону України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями), сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст.1, 12, 80, 86 ГПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Припинити провадження у справі.

Суддя Мороз Н.В.