РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2016Справа №910/31691/15

За позовом публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до обслуговуючого кооперативу житлово-будівельний кооператив "Марс-2"

про стягнення 106 551,48 грн.

Суддя Шкурдова Л.М.

за участю представників:

від позивача:Селезньова О.О. - предст. за дов.;
від відповідача:Новікова Н.О. - голова правління.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до обслуговуючого кооперативу житлово-будівельний кооператив "Марс-2" про стягнення 106 551,48 грн., з яких 68 492,77 грн. основної заборгованості, 22 399,64 грн. інфляційних втрат, 1 254,25 грн. 3% річних, 706,27 грн. пені та 13 698,55 грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором на послуги водопостачання та водовідведення № 04694/4-05 від 16.09.1997 щодо здійснення розрахунків за надані позивачем послуги.

Ухвалою суду від 18.12.2015 порушено провадження у справі № 910/36191/15 та призначено розгляд на 26.01.2016.

Відповідач через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував щодо здійснення позивачем нарахувань для оплати за постачання холодної води для підігріву після 01.09.2015, тобто після укладання між відповідачем та ПАТ "Київенерго" договору на співпрацю з централізованого опалення та постачання гарячої води № 0920011 від 11.09.2015 та просив позивача здійснити перерахунок суми основної заборгованості, а також повідомив про сплату основної заборгованості, з огляду на що просив відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат, 3% річних та штрафних санкцій.

У судових засіданнях 26.01.2015 та 09.02.2016 оголошувались перерви до 09.02.2016 та 12.02.2016 відповідно.

Позивач 09.02.2016 через відділ канцелярії подав розрахунок спожитої відповідачем води, письмові пояснення, акти зняття показань з приладів обліку та договір про надання послуг централізованого постачання питної холодної води, що призначена для виробництва послуг з централізованого постачання гарячої води № 12477/5-01 від 07.08.2014, укладений між позивачем та ПАТ "Київенерго",

У судовому засіданні 12.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються сторони у даній справі, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами у справі був укладений договір на послуги водопостачання та водовідведення №04694/4-05 від 16.09.1997(далі - договір), відповідно до умов якого постачальник - позивач зобов'язався надавати абоненту - відповідачу послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язався розраховуватися за вищезазначені послуги згідно з умовами Договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65, які втратили чинність 18.10.2008 у зв'язку із введенням в дію нових Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190.

Згідно п. 3.1 договору кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента.

Відповідно до п. 3.4 договору кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника.

Згідно п. 3.5 договору абонент розраховується за користування водою і послугами каналізації в порядку інкасо платіжних вимог, які оплачуються без акцепту платника, шляхом зняття з розрахункового рахунку сум, зазначених постачальником у платіжній вимозі

Абонент зобов'язаний письмово повідомити постачальника, якщо він повністю або частково відмовляється оплатити платіжну вимогу, а також додати обґрунтовуючи таку відмову документи у 3-денний строк (п. 3.8 договору).

Цей договір укладається строком з 16.09.1997 по 16.09.1998 і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається переукладеним на новий строк, якщо за один місяць до його припинення жодна із сторін не заявить про закінчення строку його дії (п. 5.1, 5.2 договору).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" Споживачі питної води зобов'язані, зокрема, своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

На виконання умов договору позивач у період з липня 2014 року по вересень 2015 року включно надав, а відповідач прийняв послуги з водопостачання та водовідведення (за кодом 9-50388) на загальну суму 103670,99 грн., що підтверджується актами про зняття показань з приладу обліку за спірний період, який знаходиться на бойлері, належному відповідачеві.

Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов'язання по договору щодо здійснення розрахунків за надані послуги водопостачання та водовідведення в повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим за відповідачем станом на час звернення позивача з даним позовом до суду -16.12.2015 рахувалась заборгованість в сумі 68492,77 грн.

Судом встановлено, що після звернення позивача з даним позовом до суду, відповідач повністю сплатив заборгованість за договором, перерахувавши на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти, що підтверджується платіжними дорученнями від 16.12.2015 № 169 на суму 8601,12 грн., від 28.12.2015 № 175 на суму 55212,87 грн. та від 11.02.2016 № 19 на суму 7273,11 грн.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки відповідачем під час розгляду справи сплачена сума основного боргу в розмірі 68492,77 грн., то предмет спору в даній справі у вказаній частині відсутній і провадження у справі в частині стягнення з відповідача 68492,77 грн. основного боргу на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України підлягає припиненню.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов'язання щодо здійснення розрахунку за надані по договору послуги, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з простроченої суми грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку позивача за загальний період прострочення виконання грошових зобов'язань з 11.08.2014 по 30.09.2015 інфляційні втрати складають 22399,64 грн., 3% річних - 1254,25 грн.

Здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних є арифметично вірним, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в цій частині є доведеними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 706,27 грн. пені за несвоєчасне здійснення розрахунків щодо надання послуг, а також позивач на підставі п. 4.2 договору просить суд стягнути з відповідача за безпідставну відмову повністю або частково оплатити платіжну вимогу позивача штраф у розмірі 20% суми, від оплати якої він відмовився, який за розрахунком позивача складає 13698,55 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно з п. 4.3 договору за несвоєчасну оплату платіжної вимоги відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі згідно з діючим законодавством від суми платежу за кожний день прострочки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Оскільки сторонами в договорі № 04694/4-05 не визначений розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, позовні вимоги про стягнення 706,27 грн. задоволенню не підлягають.

Згідно положень п. 4.2 договору за безпідставну відмову повністю або частково оплатити платіжну вимогу відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 20% суми, від оплати якої він відмовився.

Однак, враховуючи те, що позивачем не надано та матеріали справи не містять доказів в підтвердження того, що відповідач відмовився повністю чи частково оплатити платіжну вимогу, відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 20% штрафу у сумі 13698,55 грн. є безпідставною та необґрунтованою, а тому суд відмовляє в її задоволенні.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на зазначене та враховуючи, що відповідач розрахунок за надані послуги здійснив з простроченням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 22399,64 грн. інфляційних втрат та 1254,25 грн. 3% річних є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню. В решті повних вимог, провадження по яким не припинено, суд відмовляє з огляду на їх безпідставність.

Заперечення відповідача щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних, які зводяться до того, що позивачем не враховано пільги на злив гарячої води та оплати здійснені відповідачем та КП ГІОЦ у жовтні - грудні 2015 року, суд до уваги при вирішенні даного спору не приймає з огляду на те, що заявлений позивачем період відповідних нарахувань інфляційних втрат та 3% річних не включає зазначений відповідачем період.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони, пропорційно розміру доведених та обґрунтованих вимог.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 33, 34, 35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в частині вимог про стягнення 68492,77 грн. основного боргу.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з обслуговуючого кооперативу житлово-будівельний кооператив "Марс-2" (03168, м. Київ, бульвар Чоколівський, 19, ідентифікаційний код 22868472) на користь публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ідентифікаційний код 03327664) 22399,64 грн. (двадцять дві тисячі триста дев'яносто дев'ять грн. 64 коп.) нфляційних втрат, 1254,25 грн. (одну тисячу двісті п'ятдесят чотири грн. 25 коп.) 3% річних, 1382,20 грн. (одну тисячу триста вісімдесят дві грн. 20 коп.) витрат по сплаті судового збору.

4. В решті позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Повне рішення складено: 19.02.2016р.

Суддя Л.М. Шкурдова