КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Справа№ 910/28301/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Агрикової О.В.

Шевченка Е.О.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: Сидорова І.М. - довіреність № 06-5/04 від 11.01.2016;

відповідача: Буняк Я.В. - довіреність б/н від 02.02.2016;

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2015

у справі № 910/28301/15 (головуючий суддя Пукшин Л.Г.)

За позовом Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ерідан"

про стягнення 68 792,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.12.2015 р. у справі №910/28301/15 в частині позовних вимог про стягнення 10695 грн. 48 коп. провадження припинено. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем сплачено заборгованість за листопад-грудень 2012 року у сумі 10695,48 грн., що є підставою для припинення провадження у справі у вказаній частині вимог, а з вимог про стягнення заборгованості за червень-жовтень 2012 року в сумі 58097,42 грн. сплила позовна давність, про застосування якої заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у позові.

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, Комунальне підприємство "КИЇВПАСТРАНС" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у позові та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача 58097,42 грн. боргу.

Скарга мотивована тим, що суд відхилив клопотання позивача про відкладення розгляду справи та розглянув справу без участі його представника, у зв'язку із чим він не мав можливості ознайомитись із відзивом відповідача щодо застосування позовної давності та подати заперечення і докази, а саме акт звірки розрахунків від 30.06.2015, який підтверджує визнання відповідачем суми боргу та, відповідно, переривання позовної давності.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2015р. прийнято апеляційну скаргу до розгляду, розгляд справи призначено на 15.02.2016.

05.02.2016 відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що відзив на позовну заяву не направлявся позивачу, оскільки направлення відзиву є правом, а не обов'язком відповідача, відзив був поданий за тиждень до судового засідання, отже позивач мав достатньо часу для ознайомлення із ним, також вказав, що акт звірки відповідач не підписував, отже відсутні обставини які підтверджують визнання ним боргу та переривання позовної давності.

15.02.2016 в судовому засіданні представник позивача (апелянта) підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у позові та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість. Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

11.07.2011 між позивачем - Комунальним підприємством "КИЇВПАСТРАНС", як стороною-1, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Ерідан", як стороною-2, укладено Договір №14/1-2-2011 про розміщення реклами на транспорті комунальної власності міста Києва (надалі - Договір), відповідно до умов якого сторона-1 надає стороні-2 транспортні засоби (їх окремі частини), які перебувають у господарському віданні Комунального підприємства "Київпастранс" для розміщення реклами - рекламних засобів (РЗ), а сторона-2 використовує надані об'єкти відповідно до Порядку розміщення реклами на транспорті комунальної власності м. Києва, затвердженого в установленому порядку і умов цього Договору та здійснює оплату за їх використання.

Відповідно до п. 2.2 Договору об'єкти (їх окремі частини) із позначенням безпосередніх місць для розміщення РЗ та виду РЗ зазначаються в Додатках до цього Договору, які є невід'ємною частиною.

Згідно з п. 2.3 Договору датою початку строку розміщення РЗ вважається день складання акта про нанесення реклами (розміщення РЗ) та підписання його уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 2.4 Договору встановлено, що Акт про нанесення реклами (розміщення РЗ) підписується не пізніше 7 календарних днів з моменту оформлення Додатку.

Відповідно до п. 3.1.1 та п. 3.1.2 Договору сторона-1 зобов'язується до 5 числа поточного місяця формувати рахунки за розміщення РЗ згідно з додатками до цього Договору; до 5 числа наступного після звітного місяця надати для підписання акт виконаних робіт.

Згідно з п. 3.3.3 Договору сторона-2 зобов'язується отримати акт виконаних робіт до 5 числа наступного після звітного місяця та протягом 5 днів повернути підписаний акт стороні-1. Якщо сторона-2 протягом вказаного періоду не поверне підписаний акт та не надасть обґрунтованої відмови від підписання акту, вважається, що об'єкт, наданий стороні-2 для розміщення реклами, використовувався останнім не за призначенням, визначеним умовами цього Договору, а РЗ підлягає демонтажу.

Відповідно до п. 3.3.5 Договору сторона-2 зобов'язується щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця отримувати у стороні-1 рахунки за розміщення РЗ.

Розмір плати за цим Договором, згідно п.4.2, встановлюється стороною-1 в залежності від зони розміщення реклами, виходячи з базової плати. Розмір плати у кожному конкретному випадку визначається у додатках до цього Договору, які є його невід'ємними частинами.

Згідно з п. 4.3 Договору оплата за цим Договором здійснюється в 3-денний термін з моменту отримання рахунку-фактури, але не пізніше 15 числа місяця, за який здійснюється оплата (за умови надання стороною-1 відповідних рахунків на оплату).

Згідно з п. 6.1 Договору № 14/15-10 договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками вступає в силу з дати його підписання і діє протягом 3-х років.

Відповідно до умов Договору у період з червня 2012 року по грудень 2012 року позивач надав відповідачу послуги з розміщення рекламних засобів на загальну суму 68 792 грн. 90 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів виконаних робіт за період з червня 2012 року по листопад 2012 року, а також копіями виставлених позивачем рахунків на оплату за період з червня 2012 року по грудень 2012 року.

При цьому акт виконаних робіт за грудень 2012 року відповідачем не підписаний, однак не підписання відповідачем вказаного акту не є підставою для звільнення від обов'язку з оплати з урахування умов Договору та додатків до нього.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції відповідач частково виконав свій обов'язок з оплати за надані позивачем послуги, сплативши грошові кошти за послуги надані протягом листопада-грудня 2012 року у загальному розмірі 10695 грн. 48 коп., що підтверджується долученим позивачем до матеріалів справи платіжним дорученням № 4923 від 20.11.15.

Також у відзиві на позовну заяву відповідачем було вказано про пропуск позивачем позовної давності з вимог про стягнення боргу в сумі 58097,42 грн. за період з червня по жовтень 2012 року та просив відмовити у цій частині позовних вимог.

З врахуванням вказаних обставин та доказів суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для припинення провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 10695,48 грн. за відсутності предмету спору та відмови у позові в іншій частині позовних вимог у зв'язку зі спливом позовної давності.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Так, відповідно до статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що за період з червня 2012 року по грудень 2012 року позивач надав відповідачу послуги з розміщення рекламних засобів на загальну суму 68 792 грн. 90 коп., що визнається відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови укладеного сторонами Договору, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що строк виконання відповідачем свого обов'язку з оплати за надані позивачем послуги з розміщення реклами за Договором № 14/1-2-2011 про розміщення реклами на транспорті комунальної власності міста Києва від 11.07.2011 (з урахуванням умов додатків до договору) за період з червня по грудень 2012 року є таким, що настав.

Як зазначено вище, в процесі вирішення спору відповідач частково виконав свій обов'язок з оплати за надані позивачем послуги у листопаді-грудні 2012 року, сплативши грошові кошти за послуги надані протягом листопада-грудня 2012 року у загальному розмірі 10695,48 грн., а тому місцевий господарський суд, на підставі п.1-1 ч.1 статті 80 ГПК України, обґрунтовано припинив провадження у справі в зазначеній частині позовних вимог у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Щодо стягнення заборгованості за надані позивачем в червні-жовтні 2012 року послуги в сумі 58097,42 грн.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4. ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позовну заяву було подано до суду 29.10.2015 року, а з урахуванням п. 4.3 договору відповідач зобов'язаний був сплачувати за надані послуги не пізніше 15 числа поточного місяця, тобто не пізніше 15.06.12 за послуги надані в червні 2012 року, не пізніше 15.07.12 за послуги надані в липні 2012 року, не пізніше 15.08.12 за послуги надані в серпні 2012 року, не пізніше 15.09.12 за послуги надані у вересні 2012 року та не пізніше 15.10.12 за послуги надані в жовтні 2012 року.

При цьому відповідачем у відзиві на позов було заявлено про застосування позовної давності до вимог про стягнення боргу за червень-жовтень 2012 року.

Відповідно до п. 2.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Зважаючи на те, що строк позовної давності щодо вимог позивача про стягнення 58097,42 грн. за послуги надані в червні-жовтні 2012 року сплив на момент звернення до суду, а відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції, керуючись ст. 267 ЦК України обґрунтовано відмовив у вказаних позовних вимогах.

Щодо посилань апелянта на переривання позовної давності, то вказані доводи колегію суддів визнаються необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтю 264 Цивільного кодексу України визначено випадки, в яких перебіг позовної давності переривається. Зокрема, у ч.1 вказаної статті визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Як на підставу переривання позовної давності позивач посилається на акт звірки розрахунків від 30.06.2015 року, проте вказаний акт не підписаний відповідачем, отже він не є належним доказом визнання відповідачем свого боргу, а тому перебіг позовної давності не переривався.

Також судом першої інстанції правомірно було відхилено клопотання позивача про відкладення розгляду справи, оскільки посилання представника позивача на участь в судовому засіданні у справі №910/28328/15, яке було призначено на 02.12.2015 о 10:20 не є підставою для неявки в судове засідання у даній справі, яке було призначено на 02.12.2015 о 10:10, так як слухання справ відбувалось в одному й тому самому приміщенні суду, в залах судових засідань, що розташовані поруч. Тобто були відсутні перешкоди для представника позивача взяти участь в обох судових засіданнях.

Окрім цього, неможливість одного представника бути присутнім у судовому засіданні не є підставою для відкладення розгляду справи в розумінні ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оскільки, у даному випадку, сторона має можливість скористатись правилами ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, ст. 244 Цивільного кодексу України та направити іншого представника.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо припинення провадження в частині сплаченої суми заборгованості та відмови у позові в решті позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 02.12.2015 у справі № 910/28301/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 02.12.2015 у справі № 910/28301/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/28301/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді О.В. Агрикова

Е.О. Шевченко