ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2016 р. Справа № 911/5109/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія»

про стягнення 87174,07 грн.

секретар судового засідання: Мамчур А.О.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довір. № 14-89 від 18.04.2014 р.

від відповідача: ОСОБА_2, довір. № 01-37 від 06.01.2016 р.

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» (далі КП «Броваритепловодоенергія», відповідач) про стягнення 87174,07 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання КП «Броваритепловодоенергія» зобов'язань за договором № 1524/14-КП-17 купівлі-продажу природного газу від 17.01.2014 р. в частині своєчасного проведення розрахунку за переданий у власність відповідача природний газ, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 17000,59 грн. пені, 2750,92 грн. 3% річних, 67422,55 грн. інфляційних втрат за несвоєчасні розрахунки в частині сплати основного боргу.

Розгляд справи відкладався.

14.12.2015 р. до господарського суду Київської області КП «Броваритепловодоенергія» було подано відзив № 01-2930 від 11.12.2015 р., відповідно до якого відповідач зазначив, що позовні вимоги не визнаються ним з наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. № 30 було затверджено Порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялися, транспортувалися і постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, згідно з п. 6 якого обсяг заборгованості визначається надавачами послуг як різниця між фактичними витратами на теплову енергію, що виробляється, транспортується та постачається населенню, і фактичними нарахуваннями згідно із затвердженими для населення тарифами.

На виконання даного Порядку було укладено договір про організацію взаєморозрахунків № 1543/30 від 19.12.2014 р., відповідно до пп. 2 п. 11 якого сторони договору зобовязуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Таким чином, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків № 1543/30 від 19.12.2014 р. відповідач та позивач тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ вартістю 108932,69 грн., поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу № 1524/14-КП-17 від 07.01.2015 р.

Крім того, даний договір не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобовязань та підстав для інших грошових вимог, таких як пеня, 3% річних, інфляційних втрат тощо, а відповідно до п. 16 договору про організацію взаєморозрахунків № 1543/30 від 19.12.2014 р., сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмету договору.

Позовна заява подана в листопаді 2015 р., тобто після проведення повних розрахунків за договором про організацію взаєморозрахунків № 1543/30 від 19.12.2014 р. Таким чином, зважаючи на те, строки виконання зобовязань дотримано, а саме - 108932,69 грн. за поставлений природний газ сплачено у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків № 1543/30 від 19.12.2014 р., підстави для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме - підстави для стягнення з відповідача 3% річних та втрат від інфляції за прострочення оплати 108932,69 грн. - відсутні.

16.12.2015 р. до господарського суду Київської області КП «Броваритепловодоенергія» було подано доповнення до відзиву № 01-2896 від 15.12.2015 р., відповідно до яких відповідач зазначив, що згідно пункту 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. № 18, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, при розгляді питання про стягнення з відповідача пені, останній просив суд взяти до уваги, що 18.06.2014 р. постановою Кабінету Міністрів України № 217 було затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 212 від 30.10.2014 р. було встановлено форми надання інформації, передбаченої Порядком розподілу коштів, що надходять на поточні із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, і з листопада 2014 р. розрахунки за природний газ проводились згідно нормативів, затверджених відповідними постановами НКРП: на листопад 2014 р. згідно Постанови НКРП від 30.10.2014 р. № 211 - по категорії «Інші споживачі» 25,41% коштів - на рахунок КП «Броваритепловодоенергія», 74,59% коштів - на рахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз України»; на грудень 2014 р. згідно Постанови НКРП від 27.11.2014 р. № 409 - по категорії «Інші споживачі» 26,46% коштів - на рахунок КП «Броваритепловодоенергія», 73,54% коштів - на рахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз України». Таким чином, згідно затверджених НКРП нормативів на рахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз України» по категорії «Інші споживачі» було перераховано кошти на загальну суму 1247857,10 грн.

Отже, вказаними нормативними актами було встановлено спеціальний порядок отримання та розподілу виручки за поставлену теплову енергію, відповідно до якого відповідач обмежений у вільному розпорядженні коштами, які надходять на його рахунок від споживачів, нормативом, що встановлювався позивачем (січень-червень 2014 р.) та НКРП (листопад-грудень 2014 р.).

Окрім того, на можливість своєчасних розрахунків за отриманий природний газ суттєво впливає збитковість тарифів на теплову енергію і постійна наявність заборгованості споживачів. Так, заборгованість категорії «Інші споживачі» станом на 01.12.2014 р. становила 2235214,97 грн. Крім того, КП «Броваритепловодоенергія» знаходилось і знаходиться у важкому матеріальному становищі, що підтверджується Балансом підприємства станом на 31.12.2013 р., станом на 30.06.2014 р., станом на 31.12.2014 р.

З огляду на вищенаведене, враховуючи ступінь виконання відповідачем зобов'язання зі сплати вартості природного газу, а саме - відсутність заборгованості за спожитий природний газ, а також незначний строк прострочення виконання грошового зобов'язання, відповідач просить суд вважати вищевикладені обставини винятковими, в звязку з чим відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У судовому засіданні 18.01.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі; представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та доповненні до нього.

У судовому засіданні 18.01.2016 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

17.01.2014 р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (продавець) та Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» (покупець) було укладено договір № 1524/14-КП-17 на купівлю-продаж природного газу, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а покупець зобовязується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства 3 примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У відповідності з умовами п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Розділом 11 договору передбачено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2014 р. і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення.

На виконання умов договору № 1524/14-КП-17 від 17.01.2014 р. НАК «Нафтогаз України» було поставлено КП «Броваритепловодоенергія» природний газ на суму 6231036,40 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, у тому числі від 31.01.20142 р. на суму 1219407,97 грн., від 28.02.2014 р. на суму 1125553,03 грн., від 31.03.2014 р. на суму 740951,34 грн., від 30.04.2014 р. на суму 182428,09 грн., від 31.05.2014 р. на суму 39732,32 грн., від 30.06.2014 р. на суму 1711,11 грн., від 31.08.2014 р. на суму 15804,43 грн., від 31.10.2014 р. на суму 165013,81 грн., від 30.11.2014 р. на суму 1104674,16 грн., від 31.12.2014 р. на суму 1635760,14 грн., підписаними повноважними представниками сторін та скріплених їх печатками.

Проте, як зазначає позивач, відповідач, в порушення умов договору, за отриманий природний газ розраховувався несвоєчасно.

У звязку з порушенням відповідачем строків оплати за спожитий природний газ, позивач і звернувся до суду з даним позовом про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення оплати.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ч. 2 п. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як зазначено в п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Враховуючи те, що погашення заборгованості за отриманий природний газ було здійснено відповідачем з порушенням встановлених п. 6.1 договору строків, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 17000,59 грн. пені, 2750,92 грн. 3% річних, 67422,55 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість по кожному простроченому платежу, з урахуванням часткових проплат.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначалося вище, згідно з п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що позивачем було визначено розмір пені в сумі 17000,59 грн., у тому числі - за період з 15.02.2014 р. до 07.03.2014 р. в сумі 6805,43 грн., з 15.03.2014 р. до 25.03.2014 р. в сумі 710,40 грн., з 15.09.2014 р. до 16.09.2014 р. в сумі 21,65 грн., з 15.11.2014 р. до 20.11.2014 р. в сумі 420,42 грн., з 15.12.2014 р. до 31.12.2014 р. в сумі 3180,43 грн. (у тому числі за період з 20.12.2014 р. до 22.12.2014 р. на суму 108932,69 грн. в сумі 519,86 грн.), з 15.01.2015 р. до 29.01.2015 р. в сумі 5862,26 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 2750,92 грн. 3% річних та 67422,55 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір 3% річних було визначено у сумі 2750,92 грн., у тому числі - за період з 15.02.2014 р. до 07.03.2014 р. в сумі 1570,48 грн., з 15.03.2014 р. до 25.03.2014 р. в сумі 163,94 грн., з 15.09.2014 р. до 16.09.2014 р. в сумі 2,60 грн., з 15.11.2014 р. до 20.11.2014 р. в сумі 45,05 грн., з 15.12.2014 р. до 31.12.2014 р. в сумі 340,76 грн. (у тому числі за період з 20.12.2014 р. до 22.12.2014 р. на суму 108932,69 грн. в сумі 55,70 грн.), з 15.01.2015 р. до 29.01.2015 р. в сумі 628,10 грн.

Розмір інфляційних втрат, визначений позивачем, становить 67422,55 грн., у тому числі за період лютий 2014 року в сумі 6116,45 грн., за березень 2014 року в сумі 7589,14 грн., за вересень 2014 року в сумі 458,33 грн., за листопад 2014 року в сумі 2153,58 грн., за грудень 2014 року в сумі 15993,50 грн., за січень 2015 року в сумі 35111,55 грн.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач у відзиві та доповненні до відзиву на позовну заяву заперечував щодо заявлених позивачем до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат з огляду на наступне.

КП Броваритепловодоенергія, зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності у сфері постачання та реалізації енергоносіїв та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між субєктами, що здійснюють господарську діяльність в енергетичній галузі, не може самостійно впливати на своєчасність розрахунків за природний газ, з огляду на що вина підприємства у простроченні платежів за природний газ відсутня. Крім того, відповідач вказував на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. № 30 було затверджено Порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялися, транспортувалися і постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, згідно з п. 6 якого, обсяг заборгованості визначається надавачами послуг як різниця між фактичними витратами на теплову енергію, що виробляється, транспортується та постачається населенню, і фактичними нарахуваннями згідно із затвердженими для населення тарифами.

На виконання вказаного Порядку було укладено договір про організацію взаєморозрахунків № 1543/30 від 19.12.2014 р., предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 29.01.2014 р.

Пунктом 8 зазначеного договору передбачено, що КП Броваритепловодоенергія перераховує на рахунок НАК Нафтогаз України кошти, зокрема, в сумі 108932,69 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором купівлі-продажу природного газу № 1524/14-КП-17 від 17.01.2014 р. за 2014 рік.

Таким чином, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків № 1543/30 від 19.12.2014 р., відповідач та позивач змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ вартістю 108932,69 грн., поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу № 1524/14-КП-17 від 17.01.2014 р.

Як слідує з матеріалів справи, борг відповідача перед позивачем за поставлений згідно договору № 1524/14-КП-17 від 17.01.2014 р. природний газ в сумі 108932,69 грн., на виконання умов договору про організацію взаєморозрахунків № 1543/30 від 19.12.2014 р., було оплачено 26.12.2014 р. згідно платіжного доручення № 39.

З урахуванням викладеного, заявлені позивачем вимоги до відповідача в частині стягнення 519,86 грн. пені та 55,70 грн. 3% річних, нарахованих на суму 108932,69 грн. за період з 20.12.2014 р. до 22.12.2014 р., не підлягають задоволенню судом.

Водночас, відповідач заперечував щодо решти заявлених позивачем до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, зважаючи на відсутність своєї вини та скрутний фінансовий стан підприємства.

З матеріалів справи вбачається, що борг відповідача перед позивачем за поставлений згідно договору № 1524/14-КП-17 від 17.01.2014 р. природний газ було погашено повністю 29.01.2015 р.

Як визначено приписами ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

З приводу посилання відповідача на постанови Верховного Суду України від 09.09.2014 р. у справах № 5011-1/1043-2012-42/528-2012, № 5011-35/1272-2012-42/527-2012 та № 5011-35/1533-2012-19/522-2012 суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

У зазначених вище постановах Верховний Суд України зазначав про відсутність підстав для стягнення пені, передбаченої пунктами договору поставки природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу.

Вказані постанови Верховного Суду України також містять висновок про те, що для застосування санкцій, передбачених договором за порушення покупцем грошового зобовязання та передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи, і, відповідно до якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Як слідує з матеріалів справи, розрахунки за договором № 1543/30 від 19.12.2014 р. були здійснені з дотриманням умов цього договору.

Однак, у даній справі позивачем подано позов про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення відповідачем грошового зобовязання також на решту простроченої заборгованості, яка не була покрита зазначеним вище договором № 1543/30 від 19.12.2014 р.

З урахуванням викладеного вище, в цій частині позовні вимоги ПАТ «НАК Нафтогаз України є доведеними, обґрунтованими та документально підтвердженими, і відповідачем не спростованими.

Відповідач також наголошував на наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, посилаючись на приписи ст. 83 ГПК України.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Також частиною другою ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зазначена стаття кореспондується з ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суд України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем належними та допустимими доказами у розумінні приписів ст.ст. 33, 34 ГПК України не доведено суду наявності у спірному правовідношенні виняткових обставин, які є підставою для зменшення нарахованої позивачем пені.

Як зазначив Вищий господарський суд України, зокрема, в постановах від 11.04.2013 року у справі № 5023/5038/12, від 13.12.2012 року у справі 10/5026/1270/20, зазначення в мотивувальній частині рішення в обґрунтування висновків про особливості бюджетного фінансування державних установ та організацій - споживачів тепла, а також про наявність перед відповідачем заборгованості населення за спожиті послуги з теплопостачання, визнати законним і обґрунтованим не можна.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення позивачем пені.

При цьому слід зазначити, що за приписами ст. 83 ГПК України суд не наділений правом звільняти сторону від сплати неустойки у повному обсязі навіть за наявності виняткових обставин.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Решта посилань сторін та наданих до матеріалів справи доказів наведених вище висновків суду не спростовують.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Грушевського, 3А, код 13711949) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) 16480 (шістнадцять тисяч чотириста вісімдесят) грн. 73 коп. пені, 2695 (дві тисячі шістсот девяносто пять) грн. 22 коп. 3% річних, 67422 (шістдесят сім тисяч чотириста двадцять дві) грн. 55 коп. інфляційних втрат, 1298 (одну тисячу двісті девяносто вісім) грн. 98 коп. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 25.01.2016 р.

Суддя В.М. Бабкіна