Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "23" лютого 2016 р. Справа № 906/48/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №88 від 22.02.2016;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства "Овруцьке лісове господарство"

до Приватного підприємства "ОСОБА_2 Сервіс"

про стягнення 96066,22грн

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 96066,22грн, з яких 63535,91грн - основної заборгованості, 32530,31грн - інфляційних нарахувань.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо сплати коштів згідно умов договору №17 від 31.01.2014.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі підстав, викладених у позовній заяві. Надав заяву №87 від 22.02.2016, в якій повідомляється, що станом на день розгляду справи відповідач не сплатив суму боргу.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить підпис уповноваженої особи на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 52). Відповідач вимог ухвали суду від 11.02.2016 не виконав.

Відповідно до пп.3.9.1 та 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК... За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом... У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач був повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином.

Оскільки, про час та місце розгляду справи відповідачі були належним чином повідомлені, то на підставі ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

31.01.2014 між Державним підприємством "Овруцьке лісове господарство" (постачальник, позивач) та Приватним підприємством "ОСОБА_2 Сервіс" (споживач, відповідач) укладено договір №17 (далі - Договір) (а.с. 12-13), за умовами якого постачальник зобов'язується виготовити і відвантажити чи відпустити споживачу пиломатеріали соснові 1, 2, 3, 4 сорт, довжиною 3-6м, в кількості 500куб.м, на умовах франко-склад постачальника та іншу продукцію згідно заявки по погодженим цінам.

Споживач зобов'язується оплатити продукцію по цінах постачальника, діючих на день поставки чи відпуску, та прийняти її (п.1.2. Договору).

Відповідно до п.2.3. Договору днем поставки вважається дата на штемпелі на товарно-транспортній накладній або на залізничній накладній станції відправлення.

Згідно п.2.1 Договору, розрахунок проводиться на умовах 100% попередньої оплати на кожну поставку товару.

Пунктом 3.4. Договору сторони визначили, що в разі відправки неоплаченої партії товару споживач зобов'язаний оплатити її на протязі 28 календарних днів після поставки.

На виконання умов договору №17 від 31.01.2016 позивач відпустив відповідачу продукцію на загальну суму 63535,91грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними №002217 від 05.06.2014, №002214 від 04.06.2014, №003410 від 18.08.2014, №003414 від 19.08.2014, №003273 від 18.08.2014, №003503 від 19.08.2014, №710271 від 12.08.2014, №710277 від 13.08.2014, №710260 від 07.08.2014, №670246 від 22.08.2014, №710268 від 11.08.2014, №670252 від 26.08.2014 (а.с. 15-25), а також відповідними довіреностями на отримання продукції (а.с. 26-29).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 ГК України). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору №17 від 31.01.2014, який за своєю правовою природою є договором поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Абзацом 1 частини 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як суд зазначав вище, згідно п.2.1, п.3.4 Договору, розрахунок проводиться на умовах 100% попередньої оплати на кожну поставку товару, а в разі відправки неоплаченої партії товару споживач зобов'язаний оплатити її на протязі 28 календарних днів після поставки.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач взяті на себе договором №17 від 31.01.2014 зобов'язання щодо своєчасної оплати за поставлену позивачем продукцію не виконав.

Тому, станом на день звернення з позовною заявою до суду в Приватного підприємства "ОСОБА_2 Сервіс" перед Державним підприємством "Овруцьке лісове господарство" існувала заборгованість у сумі 63535,91грн.

Отже, з урахуванням встановлених обставин спору, позовна вимога про стягнення основного боргу в сумі 63535,91грн є доведеною та підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у сумі 32530,31грн за період з жовтня 2014 року по грудень 2015 року.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем разом з позовною заявою розрахунок суми інфляційних нарахувань, суд вважає його правильним і таким, що здійснений згідно вимог чинного законодавства, а тому задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 32530,31грн - інфляційних втрат.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.32 ГПК, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів сплати суми боргу за поставлену позивачем продукцію не надав, у судове засідання повноважного представника не направив.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 63535,91грн - боргу і 32530,31грн - інфляційних нарахувань є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на відповідача, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "ОСОБА_2 Сервіс" (11103, Житомирська обл., Овруцький р-н, с.Можари, вул.Шкільна, 1, ідентифікаційний код 37260268) на користь Державного підприємства "Овруцьке лісове господарство" (11103, Житомирська обл., Овруцький р-н, с. Дубовий Гай, ідентифікаційний код 00991887):

- 63535,91грн - боргу;

- 32530,31грн - інфляційних нарахувань;

- 1378,00грн - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 24.02.16

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати: 1 - у справу, 2 - відповідачу (рек. з повід.)