номер провадження справи 32/11/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016 Справа № 908/154/16

за позовом Приватного акціонерного товариства Українське Дунайське пароплавство (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Краснофлотська, 28) в особі Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод (68303, Одеська область, м. Кілія, вул. Леніна, 3)

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю АРГО-Н (69068, м. Запоріжжя, вул. Аваліані, 15)

про стягнення 72746,88 грн.

Суддя Н.А. Колодій

представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № Д/ЮС-72 від 04.11.2015 р.

від відповідача: не зявився

Заявлено позов Приватного акціонерного товариства Українське Дунайське пароплавство в особі Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю АРГО-Н про стягнення 72746,88 грн., які складаються з 32670,00 грн. основного боргу за договором про постачання товару № 047/2 від 02.01.2014 р., 19889,06 грн. втрат від інфляції, 1533,25 грн. 3 % річних та 18654,57 грн. пені за неналежне виконання умов договору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2016 р. здійснено розподіл справ між суддями та визначено її до розгляду судді Колодій Н.А.

Ухвалою від 19.01.2016 р. справа № 908/154/16 прийнята до провадження, справі присвоєно номер провадження 32/11/16, судове засідання призначено на 26.01.2016 р.

Ухвалою суду від 26.01.2016 р., у звязку з неявкою представників сторін розгляд справи відкладено на 10.02.2016 р.

Позивач в судовому засіданні 10.02.2016 р. підтримав позовні вимоги, які ґрунтуються на приписах ст. ст. 193, 216, 230 Господарського кодексу України, ст. 625 Цивільного кодексу України та умовами договору про постачання товару № 047/2 від 02.01.2014 р.

Від відповідача повернулись ухвали суду від 19.01.2016 р. про порушення провадження по справі та від 26.01.2016 р. про відкладення розгляду справи з відміткою за зазначеною адресою не проживає.

Відповідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вбачається, що юридичною адресою ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю АРГО-Н є 69068, м. Запоріжжя, вул. Аваліані, 15, яка відповідає юридичній адресі відповідача, зазначеній у позовній заяві.

Згідно п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України. За змістом зазначеної статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Ухвали суду по даній справі, які направлялася на адресу відповідача, тому з урахуванням обставин справи вважається належним виконанням господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу щодо вчинення судом певних процесуальних дій.

Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Оскільки всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду, проте не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду позовної заяви по суті в судовому засіданні 10.02.2016 року за відсутності представника відповідача.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З урахуванням викладеного, суд вважає за доцільне розглянути справу по-суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю відповідача.

У засіданні суду 10.02.2016 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду передано спір про стягнення з відповідача 72746,88 грн., які складаються з 32670,00 грн. основного боргу за договором про постачання товару № 047/2 від 02.01.2014 р., 19889,06 грн. втрат від інфляції, 1533,25 грн. 3 % річних та 18654,57 грн. пені за неналежне виконання умов договору.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тими обставинами, що 02 січня 2014 р. між ПАТ Українське Дунайське пароплавство в особі Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод (постачальник, позивач) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю АРГО-Н (покупець, відповідач) було укладено Договір про постачання товару № 047/2 (далі за текстом договір).

За умовами п. 1.1. Договору, постачальник зобовязався відпускати покупцю кисень у балонах для здійснення господарської діяльності у кількості 5 000 балонів, а покупець зобовязався прийняти його та оплатити в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно зі ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Сторонами договору поставки є постачальник і покупець, які здійснюють підприємницьку діяльність.

Предметом (обєктом) договору поставки є товар, призначений для підприємницької діяльності або інших цілей, не повязаних з особистим та іншим споживанням Зокрема, це продукція, призначена для виробничого споживання (обладнання, матеріали тощо).

Договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як і будь-який інший консенсуальний договір, він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо істотних умов. Цей договір є двостороннім, бо права та відповідні обовязки виникають для обох сторін договору. Оплатний характер цього договору полягає в тому, що одержану від постачальника продукцію покупець оплачує за погодженими цінами.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Найменування товару, його кількість та сума цього договору визначається у специфікації, яка є невідємною частиною цього договору та підтверджується продавцем шляхом виставлення рахунку на сплату (п. 1.2. договору).

Специфікацією № 1 сторони узгодили товар, а саме найменування товару - кисень у балонах, в кількості 5000, ціна за одиницю 54 грн. з ПДВ, загальною сумою з ПДВ 270 000 грн.

Додатковою угодою № 1 від 16.01.2014 р. до договору сторони збільшили кількість балонів до 10 000 та змінили суму договору, яка складає 540 000 грн., у тому числі ПДВ 90 00 грн.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу товар, а саме 6134 балонів кисню на загальну суму 331236 грн., що підтверджується накладними: № 8 від 30.01.2014 р., № 21 від 31.03.2014 р., № 19 від 30.04.2014 р. та вимогою № 1 від 28.02.2014 р., копії яких міститься в матеріалах справи.

Пунктом 4.4 договору, постачальник, вважає таким, що виконав свої зобовязання з моменту підписання Акту прийому - передачі товару в розпорядження представника покупця або з моменту підписання видаткової накладної про відпустку товару обома сторонами.

У випадку не підписання покупцем акту прийому передачі товару та/або видаткової накладної про відпустку товару протягом 5 календарних днів, вважати таким, що постачальник виконав свої зобовязання та передав товар у розпорядження представника покупця на підставі підписаного Акту прийому передачі та/або видаткова накладна про відпуску товару в односторонньому порядку.

Таким чином, накладні завірені печаткою підприємства відповідача підтверджують факт прийняття відповідачем кисню в кількості 6134 балонів та є підставою для проведення остаточних розрахунків.

Відповідач свої зобовязання по оплаті товару виконав частково, внаслідок цього у нього виникла заборгованість в сумі 32670 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пунктів 2.3 2.4. договору передбачено, що оплата за товар здійснюється шляхом попередньої оплати у розмірі 30% від вартості товару на розрахунковий рахунок продавця або в касу постачальника протягом 2 банківських днів з дати виставленого рахунку. Наступна оплата за товар здійснюється поетапно, на 30 число наступного місяця на підставі виставленого рахунку протягом 2 банківських днів, за фактично отриманий товар до повного розрахунку за цим договором.

На підставі п. 2.4. договору, позивач відповідачу виставив рахунок на оплату поставленого кисню в кількості 605 балонів за договором на загальну суму 32670 грн.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати за поставлений товар на його адресу надіслана претензія № 484 297 від 22.05.2015 р.

Претензія залишена без відповіді, борг без оплати.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України та 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містять ст.ст. 525, 526 ЦК України.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідач доказів виконання зобовязання і перерахування позивачу заявленої до стягнення суми не надав.

Приймаючи до уваги, що, на момент розгляду справи в суді, відповідач має заборгованість за отриманий товар в сумі 32670 грн., доказів її погашення не надав, вимога позивача про стягнення 32670 грн. основного боргу є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи і підлягає задоволенню.

У звязку з простроченням відповідачем грошового зобовязання позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 1533,25 грн. 3% річних та 19889,06 грн. втрат від інфляції.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено правильність нарахування 3% річних та встановлено, що розрахунок позивачем виконано вірно, тому вимога позивача про стягнення 1533,25 грн. - 3% річних є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Щодо розрахунку втрат від інфляції грошових коштів, то перевіривши наданий розрахунок, судом встановлено, що розрахунок втрат від інфляції грошових коштів позивачем виконаний не вірно. Фактично, стягненню з відповідача підлягає сума в більшому розмірі чим заявлена позивачем. Однак, оскільки судом спір вирішується в межах заявлених позовних вимог, а позивачем заявлено до стягнення 19889,06 грн. втрат від інфляції, то судом позовна вимога в цій частині задовольняється в межах суми, заявленої позивачем.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 18654,57 грн. пені за неналежне виконання умов договору.

У п. 5.1 договору передбачено, що за невиконання, або неналежне виконання прийнятих на себе зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

У разі невчасного здійснення розрахунків згідно цього договору замовник сплачує виконавцю неустойку у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення до здійснення повного розрахунку (п. 5.3. договору).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно проведеного перерахунку суми пені в судовому засіданні судом встановлено, що сума пені, з урахуванням норм Господарського кодексу України, яка підлягає стягненню складає 3887,28 грн. (за 182 дня). В решті вимог щодо стягнення пені слід відмовити, як необґрунтовано заявлених.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, судовий збір, в частині задоволених вимог, слід покласти на відповідача, поскільки спір доведений до суду з його вини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства Українське Дунайське пароплавство в особі Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю АРГО-Н про стягнення 72746,88 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю АРГО-Н (69068, м. Запоріжжя, вул. Аваліані, 15, ) на користь Приватного акціонерного товариства Українське Дунайське пароплавство в особі Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод (68303, Одеська область, м. Кілія, вул. Леніна, 3, ) 32670 (тридцять дві тисячі шістсот сімдесят) грн. 00 коп. основного боргу, 19889 (девятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят девять) грн. 06 коп. втрат від інфляції, 1533 (одна тисяча пятсот тридцять три) грн. 25 коп. 3 % річних та 3887 (три тисячі вісімсот вісімдесят сім) грн. 28 коп. пені та 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В частині стягнення 14767 грн. 29 коп. пені відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 17 лютого 2016 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.