РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016Справа №910/31885/15
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом комунального підприємства "Київський метрополітен"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 45 294,13 грн.

Представники сторін:

від позивача: Костильов В.А. - представник за довіреністю № 169 від 25.12.2015 року;

від відповідача: не з'явився.

встановив:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги комунального підприємства "Київський метрополітен" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 45 294,13 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та комунальним підприємством "Київський метрополітен" (як отримувачем коштів) було укладено договір по передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 300 від 03.05.2012 року.

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець на підставі протоколу постійно діючої комісії Київради з питань власності від 12.04.2012 року за № 115 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП ПІ «Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, далі- об'єкт оренди, що знаходиться за адресою: станція метро «Мінська» (вестибюль № 1), б/н, для торгівлі непродовольчими товарами.

Відповідно до п. 2.1 договору об'єктом оренди є частина переходу, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП ПІ «Укрметротунельпроект», огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 10,98 кв.м та визначена в викопіюванні з схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору.

П. 3.6. договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця на рахунок орендаря.

Згідно п. 9.1 договору цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 01.04.2012 року по 29.03.2015 року.

Однак, відповідач не повернув орендоване майно за актом приймання-передачі згідно з умовами договору.

Відповідач з травня по жовтень 2015 року не сплачував орендну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 45 294,13 грн.

У зв'язку з чим позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості у сумі 45 294,13 грн., 3 % річних у сумі 241,91 грн., пені у сумі 2 593,47 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22.12.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 25.01.2016 року.

21.01.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи, на виконання вимог ухвали суду від 22.12.2015 року.

Представник відповідача в судове засідання 25.01.2016 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 22.12.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача у судове засідання з'явився.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.01.2016 року розгляд справи відкладено на 09.02.2016 року.

Представник відповідача в судове засідання 09.02.2016 року не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У відповідності до ст. 87 ГПК України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1, яка згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 22.12.2015 є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 ГПК України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та комунальним підприємством "Київський метрополітен" (як отримувачем коштів) було укладено договір по передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 300 від 03.05.2012 року.

Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) перейменоване на Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради відповідно до п. 2.13 рішення Київської міської ради від 15.03.2012 року № 198/7532.

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець на підставі протоколу постійно діючої комісії Київради з питань власності від 12.04.2012 року за № 115 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП ПІ «Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, далі- об'єкт оренди, що знаходиться за адресою: станція метро «Мінська» (вестибюль № 1), б/н, для торгівлі непродовольчими товарами.

Частиною 1 статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до п. 2.1 договору об'єктом оренди є частина переходу, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП ПІ «Укрметротунельпроект», огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 10,98 кв.м та визначена в викопіюванні з схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору.

Відповідно до акту приймання-передачі нерухомого майна від 03.05.2012 року орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування згідно з договором оренди № 300 від 03.05.2012 року частину приміщення переходу, що перебуває на балансі КП «Київський метрополітен» загальною площею 10.98 кв. м, розташовану за адресою: м. Київ, станція метро «Мінська» (вестибюль 1).

П. 2.4. договору передбачено, що об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП «Київський метрополітен».

У відповідності з п.3.5 договору, орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління (балансоутримувача) (надалі - підприємство), а саме КП «Київський метрополітен», починаючи з дати підписання акту приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін, на який укладається договір оренди є істотною умовою договору оренди.

Частина 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно п. 9.1 договору цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 01.04.2012 року по 29.03.2015 року.

Відповідно до ч. 3 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Відповідно до п 3.1 договору, за користування об'єктом оренди орендар сплачує підприємству орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.2011 року №34/6250 та на дату підписання договору становить без ПДВ 313,6 грн. за 1 кв.м орендованої площі, що в цілому складає 3 443,37 грн.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому в поточному місяці. (п.3.2 договору).

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначає, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" однією із істотних умов договору оренди та основним обов'язком орендаря є сплата орендних платежів з урахуванням індексу інфляції.

Частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначається, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

П. 3.6. договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця на рахунок орендаря.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.2 договору передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Відповідач не повернув орендоване майно за актом приймання-передачі згідно з умовами договору та з травня по жовтень 2015 року не сплачував орендну плату. Позивач в позовній заяві зазначає, що заборгованість відповідача з орендної плати становить 45 294,13 грн., однак, в прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі в сумі 45 458,75 грн.

Відповідно до наданих розрахунків судом встановлено, що заборгованість позивача перед відповідачем з орендної плати з травня по жовтень 2015 року становить 42 458,75 грн.

Матеріалами справи підтверджується оплата за січень 2015 року на суму 5 000,00 грн. (меморіальний ордер № @2PL070811), за лютий 2015 року на суму 5 325,00 грн. (меморіальний ордер № @2PL248745 від 11.02.2015 року), за березень 2015 року на суму 5 607,00 грн. (меморіальний ордер №ПН262СП від 18.03.2015 року).

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності заборгованості з орендної плати за період з травня по жовтень 2015 року включно за договором у відповідача перед позивачем в сумі 42 458,75 грн. за оренду приміщення належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростовано, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

В частині стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в сумі 3 000,00 грн. слід відмовити.

У зв'язку з неналежним виконання грошових зобов'язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 2 593,47 грн. за період прострочення вказаний в розрахунку.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 6.2 договору передбачено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів, орендар сплачує на користь підприємства пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру встановленого законодавством України.

У випадку примусового стягнення несвоєчасно сплаченої орендної плати, в порядку встановленому чинним законодавством України з орендаря також стягуються у повному обсязі витрати, пов'язані з таким стягненням.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розрахунок пені:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
7237.7621.07.2015 - 27.08.20153830.0000 %0.164 %*452.11
-28.08.2015 - 24.09.20152827.0000 %0.148 %*299.82
-25.09.2015 - 29.10.20153522.0000 %0.121 %*305.37
-30.10.2015 - 10.11.20151222.0000 %0.121 %*104.70
7266.7121.08.2015 - 27.08.2015730.0000 %0.164 %*83.62
-28.08.2015 - 24.09.20152827.0000 %0.148 %*301.02
-25.09.2015 - 29.10.20153522.0000 %0.121 %*306.60
-30.10.2015 - 10.11.20151222.0000 %0.121 %*105.12
7194.0521.09.2015 - 24.09.2015427.0000 %0.148 %*42.57
-25.09.2015 - 29.10.20153522.0000 %0.121 %*303.53
-30.10.2015 - 10.11.20151222.0000 %0.121 %*104.07
7136.4921.10.2015 - 29.10.2015922.0000 %0.121 %*77.43
-30.10.2015 - 10.11.20151222.0000 %0.121 %*103.23
За перерахунком суду розмір пені становить 2 589,19 грн.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 2 589,19 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 4,28 грн. не підлягає задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за договором позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 241,91 грн. за період прострочення вказаний в розрахунку.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок 3% річних:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
7081.9621.06.2015 - 10.11.20151433 %83.24
7237.7621.07.2015 - 10.11.20151133 %67.22
7266.7121.08.2015 - 10.11.2015823 %48.98
7194.0521.09.2015 - 10.11.2015513 %30.16
7136.4921.10.2015 - 10.11.2015213 %12.32
За перерахунком суду загальний розмір 3 % річних становить 241,92 грн. однак, позивачем нараховано 3 % річних в меншому розмірі, ніж за перерахунком суду.

Таким чином, зважаючи на те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних підлягають задоволенню в розмірі 241,91 грн.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 2 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, просп. Перемоги, будинок 35, ідентифікаційний код 03328913) заборгованість за оренду в розмірі 42 458 (сорок дві тисячі чотириста п'ятдесят вісім) грн. 75 коп., пеню в розмірі 2 589 (дві тисячі п'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 19 коп., три проценти річних в розмірі 241 (двісті сорок одна) грн. 91 коп. та судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 142 (одна тисяча сто сорок дві) грн. 24 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 22.02.2016 року.

Суддя С.М. Мудрий