ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" лютого 2016 р.Справа № 916/4745/15

За позовом: Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „ФірмаЮконт;

про стягнення 38 322,12 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 21/11-104 від 20.02.2015р.;

від відповідача: не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Комунальне підприємство „Теплопостачання міста Одеси звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма Юконт, в якій просить суд з стягнути останнього 38 322,12 грн., з яких 28 584,26 грн. заборгованість за спожиту теплову енергію; 234,69 грн. 3 % річних; 4 272,78 грн. пені; 5 230,39 грн. інфляційних втрат, а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору на постачання теплової енергії № 2638 від 01.10.2007р., в результаті чого у останнього в період з жовтня 2014р. по квітень 2015р. виникла заборгованість у вищевказаному розмірі, на яку позивачем на підставі п. 6.6 договору було нараховано пеню, а також інфляційні втрати та 3 % річних (ст. 625 ЦК України) у розмірах, що заявлені до стягнення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.11.2015р. порушено провадження у справі № 916/4745/15 із призначенням розгляду в засіданні суду 23.12.2015р.

Ухвалою суду від 23.12.2015р. строк розгляду справи за клопотанням представника позивача було продовжено на пятнадцять днів та з огляду на незявлення в судове засідання представника відповідача, від якого не надходило клопотання про розгляд справи за його відсутності, неподання витребуваних доказів, а також у звязку із необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 08.02.2016р.

У судове засідання 08.02.2016р. зявився представник позивача, який під час розгляду справи по суті в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю „Фірма Юконт, про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, шляхом надсилання вищевказаних судових ухвал на його адресу, зазначену у спеціальному витязі з ЄДР (а.с.44-45) та на адресу, що міститься у договорі: 65005, АДРЕСА_1, у судові засідання не зявлявся, про поважність причин відсутності не повідомляв, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Враховуючи, що судом було ретельно дотримано вимоги закону щодо надсилання судової кореспонденції, а також з урахуванням повернення судових ухвал з відміткою у довідках пошти „ не знайдено, „за закінченням терміну зберігання, „за вказаною адресу немає такої фірми, (а.с.47-50, 51-54, 65-68), суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши наявні у справі докази та давши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу ст.2 Закону України Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вищевказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, приймаючи до уваги, що, розглядаючи справу, суд повинен дослідити усі правовідносини, що виникли між сторонами, та надати їм відповідну правову оцінку, суд вказує наступне.

Відповідно п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ч. 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Зазначене цілком кореспондується зі ст.275 ГК України, згідно якої за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2007р. між Комунальним підприємством „Теплопостачання міста Одеси (Теплопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Фірма Юконт (Споживач) було укладено договір на постачання теплової енергії №2638 (а.с.13-17), згідно п.1 якого Теплопостачальна організація бере на себе зобовязання постачати Споживачу теплову енергію, а Споживач зобовязується оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбаченими цим договором.

Згідно п. 2.1 договору, теплова енергія постачається Споживачу на опалювання офісу по вул. Гоголя, 5, в обсягах згідно додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до п. 3.2.2 та п.3.2.4 договору, Споживач зобовязується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах та терміни, що передбачені цим договором; письмово оповіщати Теплопостачальну організацію про зміну власного найменування, організаційно-правової форми, місцезнаходження, банківських реквізитів не пізніше 5 днів з моменту настання зазначених подій.

Приписами п. 5.3 договору сторони погодили, що кількість спожитої теплової енергії визначається розрахунковим способом: на опалення згідно теплового навантаження будівлі з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел Теплопостачальної організації та кількості діб роботи теплоспоживчого обладнання Споживача в розрахунковий період.

Згідно п. 6.3-6.5 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за три дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації вартість заявленої та зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період.

Щомісяця Споживач та Теплопостачальна організація до 15 числа місяця після розрахункового складають акт звіряння взаєморозрахунків. Сальдо, що відображено в акті звіряння взаєморозрахунків враховується для подальшої оплати.

У випадку, якщо сальдо, що відображено в акті звіряння взаєморозрахунків на користь Теплопостачальної організації, Споживач зобовязаний сплатити його не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим (п. 6.6 договору).

Пунктом 7.2.3 договору сторони встановили пеню за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Цей договір набуває чинності з 01.10.2007р. та діє до 31.12.2008р. (п. 10.1 договору).

Згідно п.10.4, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМ України № 1198 від 03.10.2007р., споживач теплової енергії зобов'язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Як вбачається з матеріалів справи, і вказане не спростовано відповідачем, позивач свої зобовязання за договором виконав належним чином, забезпечивши в період з жовтня 2014р. по квітень 2015р. тепловою енергію у розмірі 18,85999 Гкал. на суму 28 584,26 грн.

Разом з тим, відповідач свої зобовязання за договором на постачання теплової енергії щодо не виконував належним чином, в результаті чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у вищевказаному розмірі.

Враховуючи вищезазначене та те, що належних доказів, які б спростовували наявність заборгованості у розмірі 28 584,26 грн., відповідач, згідно приписів ст.ст. 33-34 ГПК України, суду не надав, суд вважає позовні вимоги Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси в цій частині цілком обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 272,78 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та матеріальної шкоди.

Пунктом 7.2.3 договору сторони встановили пеню за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, належної до сплати суми за кожен день прострочення.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу України прямо вказано на те, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано спеціальним законом - Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", згідно з ст. ст. 1, 3 якого розмір пені за прострочку платежу, що встановлюється за згодою сторін, обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, згідно із ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд, перевіривши розрахунок пені (а.с.78), встановив правильність її нарахування, у звязку із чим вимоги про ї стягнення у розмірі 4 272,78 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних у сумі 234,69 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5 230,39грн. суд вказує наступне.

Згідно частини статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 3 % річних (а.с.79) та інфляційних втрат (а.с.80) встановив правильність їх нарахування, у урахуванням чого вимоги про їх стягнення у заявлених розмірах є також такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи задоволення судом позовних вимог Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси, витрати по сплаті судового збору, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „ФірмаЮконт (65082, Одеська область, м. Одеса, Приморський район, вул. Гоголя, буд. 5, ) на користь Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси (65110, м. Одеса, вул. Балківська, 1-Б, ) заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 28 584 /двадцять вісім тисяч пятсот вісімдесят чотири/ грн. 26 коп.; 3 % річних у сумі 234 /двісті тридцять чотири/ грн. 69 коп.; пеню у сумі 4 272 /чотири тисячі двісті сімдесят дві/грн. 78 коп.; інфляційні втрати у розмірі 5 230 /пять тисяч двісті тридцять/грн. 39 коп., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1 218/одна тисяча двісті вісімнадцять/грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15 лютого 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська