РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016Справа №910/30735/15

За позовом Приватного підприємства «Мрія-Медіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Асистанс України»

про стягнення 65 438,40 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Жар Д.В.

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Мрія-Медіс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Асистанс України», в якому просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 52 050,75 грн. за договором № 35/10ММ від 01.10.2013 р. про надання медичних послуг (медичної допомоги) застрахованим особам, а також інфляційні втрати у розмірі 3 632,25 грн., 3% річних у розмірі 819,51 грн. та пені у розмірі 8 935,89 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем щодо оплати послуг за вказаним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/30735/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 20.01.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

18.01.2016 р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Асистанс України» суму основного боргу у розмірі 46 850,75 грн., 4 719,03 грн. - інфляційних втрат, 883,21 грн. - 3% річних та 9 300,12 грн. - пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 р. строк розгляду спору у даній справі продовжено на п'ятнадцять днів; розгляд справи відкладено в порядку п. 1, 2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, подану 18.01.2016р., суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачені частиною ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. У разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Тож, приймаючи до уваги, що заява Приватного підприємства «Мрія-Медіс» не суперечить вимогами ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв її до розгляду та задовольнив, у зв'язку з чим даний спір вирішується, виходячи із нової ціни позову.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав позов, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача на виклик суду не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

При цьому суд відзначає, що ухвала суду направлялась відповідачу на вказану в позовній заяві та витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців адреси відповідача та повернута органом поштового зв'язку у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Між тим, відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що учасники були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 15.02.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2013 р. між Приватним підприємством «Мрія-Медіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Асистанс України» укладено договір про надання послуг (медичної допомоги) застрахованим особам №35/10ММ, за умовами якого позивач зобов'язався за дорученням відповідача надавати застрахованим особам медичні послуги, тобто вчинити сукупність медичних дій, які відповідають вимогам, що ставляться до методів діагностики, профілактики та лікування на території України, спрямованих на відновлення, підтримку або зміцнення здоров'я застрахованої особи в межах договору добровільного медичного страхування, а відповідач взяв на себе зобов'язання оплачувати медичні послуги, надані позивачем застрахованим особам, у порядку і на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.5.1. договору, вартість медичних послуг (медичної допомоги) наданої позивачем застрахованим особам визначається відповідно до прейскуранту, який затверджується сторонами у додатку №1 до цього договору.

Згідно з п. 5.10. загальна вартість договору складається із сукупності всіх сум, визначених в актах приймання-передачі наданих послуг та рахунка-фактурах, встановлених позивачем протягом строку дії договору.

Відповідно до п. 5.11.,5.13. договору, підставою для здійснення замовником оплати послуг позивача є наявність підписаного сторонами акту приймання-передачі наданих послуг.

Позивач зобов'язаний протягом 3 (трьох) днів після завершення розрахункового періоду надіслати/передати замовнику в письмовій формі 2 (два) примірники акту наданих послуг та рахунок-фактуру.

Згідно з п. 5.14. договору, не пізніше 5 робочих днів з моменту отримання акту наданих послуг відповідач зобов'язаний повернути виконавцю підписаний зі свого боку один примірник акту наданих послуг або надати письмові вмотивовані зауваження чи претензії. Якщо у визначений строк позивач не отримає вказаних заперечень, відповідач вважається таким, що не має будь-яких заперечень та/або претензій до дій позивача щодо наданих ним послуг.

Відповідно до п. 5.15. договору, усі розрахунки між сторонами за цим договором здійснюються у грошовій одиниці України шляхом перерахування коштів з рахунку відповідача на рахунок позивача, які визначені в цьому договорі, протягом 10 (десяти) робочих днів з дня підписання уповноваженим представником відповідача акту наданих послуг або з моменту закінчення строку, передбаченого п. 5.14. цього договору, для надання відповідачем зауважень чи претензій на акт наданих послуг.

Згідно з п.6.7. договору, у випадку несвоєчасного виконання відповідачем п.5.15. даного договору, останній сплачує на користь позивача пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Цей договір, відповідно до п.10.1., набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня 2013 р., а в частині здійснення розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Відповідно до п. 10.2. договору, у разі, якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення терміну дії цього договору від жодної зі сторін не надійде письмової заяви про його припинення, договір вважається продовжений на той самий строк і на попередніх умовах.

01.10.2013 р. сторони підписали додаток №2 до договору №35/10ММ від 01.10.2013 р., в якому відповідно до договору відповідач визначив відповідальних осіб для надання медичних послуг.

01.11.2013 р. сторони підписали додаткову угоду до додатку №1 та доповнення до додатку №1 (прас-лист послуг) до договору про надання медичних послуг №35/10ММвід 01.10.2013 р., якою сторони внесли зміни, викладені у прейскуранті від 01.10.2013 р.

01.05.2014 р. сторони підписали додаткову угоду до додатку №1 до договору №35/10ММ від 01.10.2013 р., якою сторони внесли зміни у прейскуранті.

01.08.2014 р. сторони підписали додаткову угоду до додатку №1 до договору №35/10ММ від 01.10.2013 р., якою сторони внесли зміни у прейскуранті.

Приймаючи до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази письмового звернення однієї зі сторін договору №35/10ММ від 01.10.2013 р. про його припинення, суд дійшов висновку, що він неодноразово пролонговувався та станом на день розгляду справи у суді є чинним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги на загальну суму 250 790,10 грн., про що сторонами складено та підписано акти надання послуг за період з 31.10.2013 р. до 31.08.2015 р., належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Крім того, акти наданих послуг №954 від 30.06.2015 р., №971 від 31.07.2015 р. №986 від 31.08.2015 р. не підписані відповідачем, а також зазначені акти на адресу позивача у встановлений п.5.14. договору строк Товариством з обмеженою відповідальністю «Асистанс України» не повернуті. При цьому, згідно з п.5.14. відповідач зобов'язаний повернути виконавцю підписаний зі свого боку один примірник акту наданих послуг або надати письмові вмотивовані зауваження чи претензії. Зважаючи на те, що від відповідача не надходило будь-яких вказаних заперечень, відповідач вважається таким, що не має будь-яких претензій до дій позивача щодо наданих ним послуг.

Також з матеріалів справи вбачається здійснення відповідачем проплат за надані послуги на загальну суму 203 939,35 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких містяться в матеріалах справи.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує зобов'язання щодо оплати послуг, отриманих за договором №35/10ММ від 01.10.2013 р., у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 46 850,75 грн., яку позивач просить стягнути у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням забов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом забов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач заявлених до нього вимог не спростував, правом надання відзиву не скористався, доказів належного виконання зобов'язань за договором №35/10ММ від 01.10.2013 р. щодо оплати наданих позивачем послуг не надав, заперечень щодо отримання таких послуг не навів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору №35/10ММ від 01.10.2013 р., а також положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 46 850,75 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 883,21 грн. - 3 % річних, 4 719,03 грн. - інфляційних втрат та 9 300,12 грн. - пені.

В силу положень ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тож, оскільки відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо оплати наданих послуг, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов'язань, суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором.

Згідно розрахунку позивача за загальний період з урахуванням дати виникнення заборгованості за кожний період, розмір пені становить 9 300,12 грн., 3 % річних - 883,21 грн. та 4 719,03 грн. - інфляційних втрат.

Перевіривши правильність нарахування позивачем заявлених до стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних судом встановлено, що останнім допущено помилку в методиці розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 Цивільного кодексу України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін, відповідно до ч. 2 ст. 252 ч. 2 ст. 251 Цивільного кодексу України, визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 ч. 2 ст. 251 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ч. 1. ст. ст. 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

При цьому, суд враховує, що 3% річних, інфляційні втрати, пеня можуть бути нараховані лише за кожен повний день прострочення платежу, в той час день фактичної оплати послуг не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України, що викладена, зокрема у постанові від 15.01.2015 р. № 3-204гс14.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, відповідно до розрахунку суду, здійсненого у відповідності до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та Господарського кодексу України розмір пені становить 9 014,10 грн., 4 699,02 грн. - інфляційні втрати та 881,49 грн. - 3 % річних.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати по сплаті судового бору при частково задоволені позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В той же час, приймаючи до уваги, що у даному випадку судовий збір сплачений за мінімальною ставкою, суд покладає його на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства «Мрія-Медіс» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Асистанс України» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд.34-Б, ідентифікаційний код 35332288), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Приватного підприємства «Мрія-Медіс» (04205, м. Київ, проспект Оболонський, буд. 23-А, ідентифікаційний код 33346833) заборгованість у розмірі 46 850,75 (сорок шість тисяч вісімсот п'ятдесят грн. 75 коп.) грн., 881,49 (вісімсот вісімдесят одна грн. 49 коп.) грн. - 3 % річних, 4 699,02 (чотири тисячі шістсот дев'яносто дев'ять грн. 02 коп.) грн. - інфляційних втрат, 9 014,10 (дев'ять тисяч чотирнадцять грн. 10 коп.) грн. - пені, та 1 218,00 (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 22.02. 2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.