РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016Справа №910/32333/15

За позовомКомунального підприємства «Київський метрополітен»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Технокейс»
простягнення 31 353,64 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Костильов В.А.
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Київський метрополітен» (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технокейс» (надалі - «Товариство») про стягнення 31 353,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підстава для володіння відповідачем грошовими коштами позивача у розмірі 17 000,00 грн. відсутня, а тому позивачем заявлено вимогу про стягнення такої грошової суми з відповідача. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 052,88 грн. та інфляційних у розмірі 13 300,76 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.12.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 01.02.2016 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.02.2016 р. розгляд справи відкладено на 17.02.2016 р. у зв'язку із неявкою представників сторін та неподанням витребуваних доказів.

В судове засідання представник позивача з'явився, на виконання вимог ухвали суду надав документи та пояснення стосовно суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується відмітками повідомленням про оголошення перерви в судовому засіданні.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 03065, м. Київ, вул. Метробудівська, 7, кв. 44, на яку було відправлено ухвалу суду, підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, який міститься на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, матеріалами справи та вказано в позові.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2013 р. між Підприємством та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТД-Комплекс» був укладений договір №47-ВРЗ-13 про поставку електровагонного обладнання вагонів метрополітену.

Платіжним дорученням №600 від 22.11.2013 р. позивач здійснив передоплату за вказаним договором, проте грошові кошти у розмірі 18 000,00 грн. помилково були зараховані на розрахунковий рахунок Товариства (ідентифікаційний код 36001339).

Листом №16/28 від 28.11.2013 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути помилково сплачені грошові кошти, у зв'язку з чим відповідачем було перераховано на рахунок позивача 1 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку Підприємства.

Спір у справі виник у зв'язку із безпідставним, на думку позивача, набуттям відповідачем грошових коштів у розмірі 17 000,00 грн.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до п. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Із матеріалів справи вбачається, що грошові кошти у розмірі 18 000,00 грн. згідно платіжного доручення №600 від 22.11.2013 р. були перераховані на рахунок відповідача з призначенням платежу «передплата за тиристори транзистори по дог 47-ВРЗ-13 та рах-ку 609 від 06.07.2013».

В той же час, договір №47-ВРЗ-13 про поставку електровагонного обладнання вагонів метрополітену від 25.10.2013 р. позивачем був укладений з іншою юридичною особою - Товариством з обмеженою відповідальністю «АТД-Комплекс», яке і мало бути визначено отримувачем коштів згідно вказаного платіжного доручення.

Таким чином, має місце відсутність правової підстави для володіння Товариством грошовими коштами у розмірі 18 000,00 грн., сплаченими на підставі платіжного доручення №600 від 22.11.2013 р.

Листом №16/28 від 28.11.2013 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути помилково сплачені грошові кошти, у зв'язку з чим відповідачем було перераховано на рахунок позивача 1 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку Підприємства.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

При цьому, зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності наступних умов.

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 Цивільного кодексу України).

Суд приймає до уваги відсутність між сторонами договірних зобов'язань, а відтак перераховані позивачем на рахунок Товариства грошові кошти у розмірі 17 000,00 грн. з урахуванням приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України вважаються такими, що безпідставно набуті Товариством.

За таких обставин, позовні вимоги Підприємства про стягнення з Товариства безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 17 000,00 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 052,88 грн. та інфляційних у розмірі 13 300,76 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В той же час, згідно з п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 р. обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

З огляду на викладене, підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 052,88 грн. та інфляційних у розмірі 13 300,76 грн. у суду відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з Товариства на користь Підприємства безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 17 000,00 грн.

В задоволенні позову в частині стягнення 3% річних у розмірі 1 052,88 грн. та інфляційних у розмірі 13 300,76 грн. необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства «Київський метрополітен» частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технокейс» (03065, м. Київ, вул. Метробудівська, 7, кв. 44; ідентифікаційний код 36001339) на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» (03056, м. Київ, пр. Перемоги, 35; ідентифікаційний код 03328913) безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 660 (шістсот шістдесят) грн. 40 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.02.2016 р.

Суддя Босий В.П.