РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016Справа №910/32487/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія - Новий» до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про зобов'язання вчинити дії, за участю представників позивача - не з'явився, відповідача - Єгорова В.С., довіреність № 14-137 від 13.05.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року до господарського суду міста Києва звернувся позивач з вимогами до відповідача про зобов'язання винити дії, а саме: списати 3% річних у розмірі 750 908,17 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2 530 169,88 грн., стягнутих рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/996/15.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно з Законом України від 14.05.15 року №423-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», який набрав чинності 06.06.15р. у Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія - Новий Розділ» виникає право, а у Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» обов'язок списати нараховані фінансові санкції (3% річних та інфляційні втрати), що підлягають стягненню на підставі судових рішень і є не сплаченими. Оскільки, відповідачем всупереч наведеним імперативним приписам законодавства не вчинено жодних дій по їх списанню.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.12.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 01.02.2016 року.

01.02.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву на 17.02.2016 року.

Представник позивача в судове засідання 17.02.2016 року не з'явився, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 64 ГПК України.

Враховуючи те, що нез'явлення представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника позивача.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області №914/996/15, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.07.2015 року та постановою Вищого господарського суду від 01.10.2015 року, позов ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Енергія - Новий Розділ» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 1 681 967,70 грн пені, 750 908,17 грн - 3% річних і 2 530 169,88 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості за спожитий природний газ у 2013 році, яка була погашена ТОВ «Енергія-Новий Розділ» у період з січня 2013 року по грудень 2014 року.

Як на правову підставу даного позову, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» посилається на Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», який набрав чинності 06.06.2015 р., та яким було внесено зміни до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу».

Відповідно до ч. 13 ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» (в редакції Закону про внесення змін) заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

Зі змісту частини 13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», вбачається, що передбачене нею списання штрафних та фінансових санкцій слід розглядати як невід'ємну частину реструктуризації заборгованості теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, не погашеної на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості. Тобто, списання зазначених сум пені, штрафних та фінансових санкцій є одним із елементів передбаченої цією частиною процедури реструктуризації заборгованості за спожитий у 2014 році природний газ (на підставі відповідного типового договору про реструктуризацію заборгованості, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України), і не може розглядатися як самостійна підстава для списання поза вищевказаною процедурою. На це додатково вказує також сам зміст абзацу 3 вищезазначеної частини 13 ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», з якого випливає списання пені, штрафних та фінансових санкцій за умови виконання вимог цієї частини.

Частиною 13 ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» передбачена реструктуризація заборгованості за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, та списання, нарахованих на цю заборгованість пені та інших штрафних санкцій, однак 3% річних та інфляційні втрати, яку просить списати позивач у даній справі, були нараховані на заборгованість за спожитий у 2013 році природний газ, при цьому така заборгованість була погашена ще у 2013 році, як зазначено у рішенні Господарського суду Львівської області у справі № 914/996/15. Тобто, рішення судів у наведених справах стосувались заборгованості та нарахованих пені, 3% річних, інфляційних втрат за спожитий природний газ у 2013 році, і така заборгованість була погашена позивачем ще до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», яким було врегульовано можливість реструктуризації заборгованості (та списання серед іншого штрафних та фінансових санкцій) саме за спожитий у 2014 році природний газ.

Тобто, порядок реструктуризації заборгованості та відповідно списання штрафних санкцій, передбачений частиною 13 ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» із змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» не поширюється на суми, які були предметом стягнення за рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/996/15, оскільки на момент набрання чинності даним Законом заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» вже була погашена.

Аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суд України у постановах від 27.01.2016 року у справі №910/12433/13, від 30.12.2015 року у справі №908/4242/14.

При цьому, вищевказаним законом не передбачається можливість списання 3% річних та інфляційних взагалі, оскільки ці нарахування не є штрафними або фінансовими санкціями, а є компенсацією кредитору за збитки, понесені внаслідок знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за період прострочення платежу.

Про компенсаційний характер нарахувань, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України неодноразово вказував Верховний суд України. Зокрема, у постанові від 15.11.10 №4/720, він зазначає: "Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника."

Окрім того, Закон України «Про засади функціонування ринку природного газу», на який посилається позивач як на правову підставу позовних вимог, втратив чинність 01.10.2015 року на підставі Закону України №329-VIII ( 329-19 ) від 09.04.2015 «Про ринок природного газу».

Однак з даним позовом про зобов'язання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» списати нараховані 3% річних та інфляційні втрати Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» звернулось лише 25.12.2015 року, як вбачається з відповідної відмітки канцелярії Господарського суду міста Києва на першому аркуші позовної заяви, тобто звернулось після втрати чинності Закону.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 р. N 1-рп/99 дія нормативно-правового акта починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. При цьому положення ч. 1 ст. 58 Конституції, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується лише людини і громадянина. (Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20.06.2011 у справі №3-57гс11, від 20.06.2011 у справі № 17/241).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог про зобов'язання списати 3% річних у розмірі 750 908,17 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2 530 169,88 грн., стягнутих рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/996/15 - відсутні, тому в позові слід відмовити.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 22.02.2016р.

Суддя С.О. Чебикіна