РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016Справа №910/32107/15
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке науково-виробниче об'єднання "Імпульс"

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Імпульс-Київ"

2) публічного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10"

про стягнення 2 089 713,87 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: Ульченко Л.П. - представник за довіреністю № 12/902 від 15.07.2014 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке науково-виробниче об'єднання "Імпульс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Імпульс-Київ", публічного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10" про стягнення 2 089 713,87 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.11.2014 року між ним та ПАТ "Електропівденмонтаж-10" укладено договір поставки продукції №614.

На виконання умов договору позивачем здійснено поставку продукції на загальну суму 5 629 898,16 грн.

Проте, свої зобов'язання за договором в частині сплати за поставлену продукцію покупець виконав частково.

Заборгованість покупця перед постачальником становить 1 610 669,16 грн.

Також, 18.11.2014 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Імпульс-Київ" укладено договір поруки №36.

Тому, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідачів солідарно суму основного боргу в розмірі 1 610 669,16 грн. та пені в розмірі 479 044,71 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.12.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 26.01.2016 року.

15.01.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач 2 подав відзив на позовну заяву.

26.01.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав клопотання про часткову відмову від позову в частині вимог до відповідача 1, документи по справі.

Представники позивача підтримав подану заяву про часткову відмову від позову.

Представник відповідач 2 частково виконав вимоги ухвали суду від 25.12.2015 року.

В судове засідання представник відповідача 1 не з'явився, вимоги ухвали суду від 25.12.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 010, 22.01.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про розгляд справи без участі представника.

Представники позивача підтримав подану заяву про часткову відмову від позову.

Представник відповідач 2 частково виконав вимоги ухвали суду від 25.12.2015 року.

В судовому засіданні оголошено перерву до 15.02.2016 року.

12.02.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав клопотання про розгляд справи без участі представника.

В судове засідання представник відповідача 1 не з'явилися, вимоги ухвали суду від 25.12.2015 року не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Представник відповідача визнав основну суму заборгованості та заперечував проти штрафних санкцій та просив відмовити у задоволенні у цій частині позовних вимог, просив розстрочити виконання рішення на два місці.

Заслухавши пояснення представника відповідача 2, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з розстрочкою виконання рішення на два місяці.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

03.11.2014 року між публічним акціонерним товариством "Електропівденмонтаж-10" (покупець) та приватним акціонерним товариством "Сєвєродонецьке науково-виробниче об'єднання "Імпульс" (постачальник) укладено договір поставки продукції №614.

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник зобов'язується в порядку і на умовах, визначених в договорі, поставити і передати у власність покупцеві продукцію, визначену в специфікації № 1 (додаток №1), надалі «продукція», а покупець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених в договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Згідно з п. 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Найменування, одиниця вимірювання і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і терміни постачання визначається в специфікації №1, яка є невід'ємною частиною даного договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п.1.3 договору, зазначена продукція поставляється покупцю для використання її на об'єкті ВП «Запорізька АЕС» (надалі - замовник) під час виконання будівельно-монтажних робіт за темою: «Впровадження комплексної системи діагностики системи РУ. Впровадження системи контролю переміщення трубопроводів 1-го контуру. Енергоблок №1. (монтаж обладнання та монтаж оптоволоконного кабелю)».

Сума договору складає 4 691 581,80 грн., крім того ПДВ (20%) - 938 316,36 грн., всього 5 629 898,16 грн. з ПДВ (п.2.2 договору).

Згідно з п.2.3 договору продукція оплачується за ціною, вказаною в специфікації №1, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника.

На виконання умов договору уповноваженими особами сторін була підписана накладна №46 від 17.11.2014 року на суму 5 629 898,16 грн.

Товар по вищезазначеній накладній зі сторони відповідача отриманий Романець Євгеном Миколайовичем на підставі довіреності №0501 від 17.11.2014 року.

Також, в матеріалах справи наявна товарно-транспортна накладна №21 від 17.11.2014 року на суму 5 629 898,16 грн.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п.2.5 договору оплата за продукцію, що поставляється, проводиться покупцем частинами шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Розмір кожної частини визначається відповідно до підписаних між покупцем і замовником актів приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в і довідок про вартість виконаних підрядних робіт форми КБ-3, залежно від кількості продукції та її вартості, включеної до акту виконаних підрядних робіт форми КБ-2в.

Оплата проводиться покупцем протягом 5 робочих днів після надходження коштів від замовника на поточний рахунок покупця за виконані підрядні роботи, зазначені в п.1.3 договору, за відповідним актом форми КБ-2в і довідки КБ-3 (п.2.6 договору).

Позивач вважає, що визначений у такий спосіб, як це передбачено п.2.6 договору, строк оплати продукції суперечить закону, оскільки подія, з якою сторони підписуючи договір пов'язали строк розрахунку, не є такою, що має об'єктивно настати. Тому, вважає необхідним застосовувати строк у відповідності з ч.2 статті 530 ЦК України

Частиною 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Та, у зв'язку з цим, направив на адресу відповідача 2 вимогу про стягнення дебіторської заборгованості від 03.06.2015 року за вих. № 1187/01 з вимогою провести з ним повний розрахунок за договором, яка отримана останнім 15.06.2015 року.

Позивач зазначає, що у відповідності до ч.2 статті 530 ЦК України зобов'язання відповідача 2 перед позивачем виникло 23 червня 2015 року.

Проте, з вищезазначеним твердженням позивача суд не погоджується та зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З умов договору вбачається, що сторонами встановлено інший, ніж передбачено у статті 692 ЦК України строк оплати товару та викладено пункт договору з відкладальною умовою, а саме зазначено, що оплата проводиться після надходження коштів від замовника на поточний рахунок покупця (відповідача 2) за виконані підрядні роботи, зазначені в п.1.3 договору за відповідним актом форми КБ-2в і довідки КБ-3.

Таким чином, строк оплати щодо основного боргу в розмірі 1 610 669,16 грн. не настав.

З наявних в матеріалах справи платіжних доручень вбачається, що відповідачем сплачено 3 737 913,00 грн. за поставлену продукцію.

Заборгованість покупця перед постачальником в сумі 281 316,00 грн. була закрита шляхом взаємозаліку.

Тобто, загальна сума неоплаченого товару по накладній №46 від 17.11.2014 року становить 1 610 669,16 грн.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки, відповідачем визнано заборгованість в розмірі 1 610 669,16 грн., тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в розмірі 1 610 669,16 грн.

Щодо вимог до товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Імпульс-Київ" то суд зазначає наступне.

26.01.2016 року позивачем подану заяву про часткову відмову від позову в частині вимог до відповідача 1 - товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Імпульс-Київ" та стягнути всю суму основного боргу та пені з відповідача 2.

Подана заява позивача про часткову відмову від позову підписана представником приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке науково-виробниче об'єднання "Імпульс" Подоляк О.О.

Відповідно до довіреності №7 від 21.01.2016 року виданої директором приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке науково-виробниче об'єднання "Імпульс" Журбою О.А. Подоляка О.О. уповноважено представляти інтереси ПрАТ «СНВО «Імпульс» в господарському суді міста Києва по справі №910/32107/15 з правом, зокрема, відмовити від позову (повністю або частково).

Відповідно до ч. 1 статті 78 ГПК України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами.

Згідно з ч. 2 статті 78 ГПК України до прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін.

Згідно з ч. 4 статті 78 ГПК України про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Пункт 4 ч.1 статті 80 ГПК України передбачає, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Відповідно до ч. 2 статті 80 ГПК України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Таким чином, суд припиняє провадження в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Імпульс-Київ" основного боргу в розмірі 1 610 669,16 грн. та пені - 479 044,71 у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову в даній частині.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 2 пеню в розмірі 479 044,71 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.7.5 договору, за порушення зазначених в п.2.6 договору термінів оплати продукції покупець зобов'язаний сплатити постачальникові пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Згідно з п.2.6 договору, оплата проводиться покупцем протягом 5 робочих днів після надходження коштів від замовника на поточний рахунок покупця за виконані підрядні роботи, зазначені в п.1.3 договору, за відповідним актом форми КБ-2в і довідки КБ-3.

Оскільки, в матеріалах справи відсутні докази перерахування коштів від замовника покупцю, у зв'язку з чим неможливо встановити момент прострочення, а також беручи до уваги те, що судом встановлено, що до суми основного боргу в розмірі 1 610 669,16 грн. строк оплати не настав, тому вимоги позивача щодо стягнення пені за період з 23.06.2015 року по 20.01.2016 року в розмірі 479 044,71 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

В судовому засіданні представником відповідача 2 підтримав подане клопотання про відстрочення виконання судового рішення у зв'язку складним фінансово-економічним становищем та наявною загрозою банкрутства підприємства, що ускладнює виконання зобов'язань перед позивачем просить суд відстрочити виконання рішення суду на два місяці з моменту набрання рішення законної сили.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з Постановою Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року, відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення тощо (п. 7.2. вищевказаної постанови).

Приймаючи до уваги заяву позивача суд вважає за можливе відстрочити виконання рішення у справі на два місяці з моменту набрання рішення законної сили.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ч.4 ст. 78, п.4 ч.1, ч.2 ст. 80, п.6 ч.1 ст. 83, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Прийняти заяву приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке науково-виробниче об'єднання "Імпульс" про часткову відмову від позову.

2. Припинити провадження у справі в частині вимог до товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Імпульс-Київ".

3. Позов в частині вимог до публічного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10"задовольнити частково.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10" (71500, Запорізька обл., місто Енергодар, вулиця Промислова, будинок 46 Е, ) на користь приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке науково-виробниче об'єднання "Імпульс" (93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, пл. Перемоги, будинок 2, ) основний борг в розмірі 1 610 669 (один мільйон шістсот десять тисяч шістсот шістдесят дев'ять) грн. 16 коп., та судовий збір в розмірі 24 161 (двадцять чотири тисячі сто шістдесят одна) грн. 27 коп. відстрочивши виконання рішення суду на два місяці з моменту набрання рішення законної сили.

5. В іншій частині позову відмовити.

6. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 25.02.2016 року.

Суддя С.М. Мудрий