КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2016 р. Справа№ 922/3746/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Кудінова О.М.,

від відповідача - Керученко О.С.,

розглянувши апеляційну скаргу державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система»

на рішення господарського суду міста Києва від 04.12.2015р.

по справі № 922/3746/15 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Промисловий стандарт»

до державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система»

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.12.2015р. провадження в частині стягнення з державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» 23 452, 54 грн. основної заборгованості припинено. В іншій частині позов задоволено. Стягнуто з державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВИЙ СТАНДАРТ» 1 291,38 грн. пені, 9 416,20 грн. інфляційних втрат, 289,23 грн. 3% річних, 3 444,94 грн. витрат на послуги адвоката та 464,19 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись із прийнятим рішенням, державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 04.12.2015р. у справі №922/3746/15 скасувати та прийняти нове рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2016р. відновлено державному підприємству «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу прийнято до провадження.

ТОВ «Промисловий стандарт» заперечує проти апеляційної скарги та просить залишити рішення господарського суду міста Києва без змін, з підстав викладених у письмових поясненнях.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

19.11.2014р. між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВИЙ СТАНДАРТ» (постачальник) укладено договір № 80-1/3620-14, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації (додаток № 1 до договору), а покупець - прийняти і оплатити такий товар. /а.с. 35, т.1/.

Згідно з п. 1.2. договору найменування товару - аксесуари одягу з натуральної шкіри; одяг, виготовлений з фетру чи нетканих полотен; одяг готовий, з текстильних полотен з покривом (спеціальний одяг).

Кількість (номенклатура, асортимент) товару зазначено у специфікації (додаток № 1 до договору). /а.с. 41, т.1/.

Відповідно до п. 3.1 договору, в редакції додаткової угоди № 2 від 30.12.2014 р., ціна цього договору становить 27 929,70 грн., крім того ПДВ 20% - 5 583,94 грн., разом з ПДВ 20% - 33 503,64 грн. /а.с. 49, т.1/.

Згідно з п. 4.1. договору розрахунки проводяться шляхом:

Здійснення покупцем попередньої оплати впродовж 20 (двадцяти) банківських днів з моменту отримання рахунку - фактури на партію товару, складеного на підставі отриманої від покупця письмової заявки, в розмірі 30% від вартості партії товару, що зазначені в рахунку-фактурі.

Постачальник повинен надати покупцю видаткову накладну, виписану згідно з вимогами чинного законодавства, на суму попередньої оплати та зареєстровану постачальником відповідно до пункту 201.10 статті 201 і пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 2 (двох) робочих днів від дати реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п. 4.1.2. договору здійснення покупцем остаточного розрахунку за партію товару впродовж 30-ти календарних днів з моменту отримання товару, підписання сторонами акту приймання-передачі партії товару та надання постачальником покупцеві податкової накладної, виписану згідно з вимогами чинного законодавства та зареєстровану постачальником відповідно до пункту 201.10 статті 201 і пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 2 (двох) робочих днів від дати реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п. 5.1. договору поставка товару здійснюється партіями. Постачання партії товару здійснюється впродовж 30 календарних днів з моменту отримання письмової заявки від покупця на партію товару.

Постачальник вважається таким, що виконав свої зобов'язання щодо передачі товару, з моменту передачі товару у розпорядження покупця за адресою поставки та підписання сторонами акту приймання-передачі партії товару (п. 7.9 договору).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві ціну проданого товару.

По видатковим накладним №о001884 від 10.12.2014р., №о001997 від 23.12.2014р., №о002016 від 25.12.2014р., актах прийому-передачі від 10.12.2014р., від 23.12.2014р., 25.12.2014р., згідно довіреностей №213 від 10.12.2014р., №224 від 23.12.2014р., податкових накладних №74 від 10.12.2014р., №178 від 23.12.2014р., №192 від 25.12.2014р. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 33 503,64 грн. /а.с. 55-65, т.1/.

Платіжним дорученням №5059 від 26.12.2014р. відповідач частково оплатив товар на суму 10 051,10 грн. /а.с. 67, т.1/.

23.04.2015р. позивач звернувся до відповідача із претензією №1 (вих. №1504/5 від 15.04.2015р.) про сплату 23 452,54 грн. заборгованості. /а.с. 25, т.1/.

Листом №1938/01-42 від 18.05.2015р. відповідач визнав заборгованості, прострочення платежу відбулось через брак коштів. При цьому відповідач зазначив, що грошові кошти будуть перераховані на поточний рахунок позивача одразу після їх надходження від ДП «НЕК «Укренерго». /а.с. 34, т.1/.

Станом на 10.07.2015р. заборгованість відповідача перед позивачем за договором №80-1/3620-14 від 19.11.2014р. становить 23 452,54 грн., про що свідчить складений та підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками печаток акт звірки взаєморозрахунків. /а.с. 96, т.1/.

В процесі розгляду справи у суді першої інстанції, відповідачем сплачено 23 452,54 грн. - суму основного боргу за договором №80-1/3620-14 від 19.11.2014р., що підтверджується платіжним дорученням №4420 від 05.11.2015р. /а.с. 39, т.2/.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, провадження у справі в частині стягнення 23 452,54грн. підлягає припиненню.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Умовами договору п. 8.2.3. сторони встановили, що за порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі половини облікової ставки Національного банку України, яка діяла на момент нарахування пені, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Враховуючи умови договору, вимоги чинного законодавства та перевіривши розрахунок пені, до стягнення підлягає пеня у розмірі 1 291,38грн. за період з 23.01.2015р. по 22.06.2015р.

Щодо зменшення пені, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до пункту 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Посилання апелянта на наявність енергетичної кризи у державі судом до уваги взяте бути не може, оскільки це не є винятковими обставинами для зменшення розміру штрафних санкцій.

Крім того, відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, відсутні підстави для зменшення розміру пені.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. (п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Позивачем заявлено до стягнення 289,23 грн. 3% річних та 9 416,20 грн. інфляційних втрат за період з 23.01.2015р. по 22.06.2015р.

Перевіривши розрахунок позивача щодо 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Крім того, позивачем до стягнення заявлено 3 444,94 грн. за послуги адвоката.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

На підтвердження надання адвокатських послуг в матеріалах справи містяться: витяг з договору про надання правової допомоги (аутсорсінг) №12-2/07/КАУ від 02.02.2015р., укладений між Адвокатським об'єднанням «Колегія адвокатів України» та товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВИЙ СТАНДАРТ»; договір про надання правової допомоги від 22.06.2015р., укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВИЙ СТАНДАРТ» та адвокатом Стєбєлєвим Антоном Михайловичем; договір-доручення від 22.06.2015р. Адвокатського об'єднання «Колегія адвокатів України» на ім'я Стєбєлєва А.М.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Стєбєлєва А.М.; витяг з реєстру адвокатів України Стєбєлєва А.М.; завдання №2 до договору № 12-2/07/КАУ від 02.02.2015р. про надання правової допомоги; звіт № 1 наданих послуг адвокатом Стєбєлєвим А.М. згідно Завдання 2 до договору № 12-2/07/КАУ від 02.02.2015р. про надання правової допомоги; рахунок-фактура № СФ-0000042 від 22.06.2015р.; платіжне доручення № 59 від 24.06.2015р. на суму 3 444,94 грн.; довіреність від 22.06.2015 р. на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВИЙ СТАНДАРТ» Стєбєлєвим А.М. /а.с. 68-78, т.1/.

Відповідно до п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Оцінивши в сукупності наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачу надавались послуги адвоката, які відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача.

Дослідивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що господарським судом міста Києва правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

З наведених у даній постанові обставин, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 04.12.2015р. у справі №922/3746/15.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 04.12.2015р. у справі №922/3746/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №922/3746/15 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Л.Г. Смірнова

Л.В. Кропивна