Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "23" лютого 2016 р. Справа № 906/1777/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність від 23.12.2015

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Формула" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Стиль-Пак" (м. Коростишів Житомирської області)

про стягнення 46948,62 грн.

Позивач звернувся до господарського суду про стягнення з відповідача на його користь 46948,62 грн, з яких: 37243,80 грн передоплати за договором поставки №58 від 26.05.2015; нарахованих 9163,00 грн пені та 541,82 грн 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором, а саме недопоставкою товару, за який позивачем сплачена 100% передоплата.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач вимоги ухвал від 29.12.2015, від 19.01.2016, від 09.02.2016 не виконав, свого представника в судове засідання не направив, хоча про час і місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином (а.с. 71).

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги те, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Розгляд справи здійснюється за наявними в матеріалах справи документами, відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

26.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Стиль-пак" (продавець/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова формула" (покупець/позивач) укладено договір поставки № 58, згідно умов якого продавець зобов'язався поставити партіями та передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити товар (пластикові відра) (а.с. 13-15).

Відповідно п. 2.1 договору, ціна товару визначається такою, то склалася у продавця на день надання рахунку покупцеві на конкретну партію товару, повідомляється покупцеві при погоджені його заявки та зазначається у видаткових накладних на поставку цієї партії товару. Підписана сторонами видаткова накладна про передачу продавцем та прийняття покупцем товару є підтвердженням погодження сторонами ціни на цю партію товару

Згідно п. 2.3 договору, розрахунки за кожну поставлену партію товару покупець проводить безпосередньо з продавцем, у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на його поточний рахунок, шляхом 100% попередньої оплати, якщо інше не вказано у Специфікації. Датою оплати є: дата зарахування грошових коштів на рахунок продавця.

Відповідно п. 3.4 договору, термін поставки кожної партії товару визначається сторонами: 10 (десять) робочих днів з моменту оплати покупцем рахунку продавця або визначається сторонами при погоджені ними заявки покупця на поставку конкретної партії товару в порядку визначеному п. 1.2 цього договору.

Так, на виконання умов договору, позивач 27.05.2015, на підставі рахунку на оплату по замовленню № 138 від 26.05.2015, перерахував позивачу 50368,80 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 11 від 27.05.2015 та випискою по рахунку (а.с. 16, 17, 65).

У зв'язку з тим, що відповідач свої зобов'язання по договору виконав частково, 31.07.2015 позивач направляв відповідачу претензію № 7-10 щодо повернення на поточний рахунок позивача сплаченого авансу в розмірі 37243,80 грн (а.с.21-22). Відповіді на претензії в матеріалах справи відсутні.

Однак, станом на день пред'явлення позову заборгованість відповідача перед позивачем не була погашена та становить 37243,80 грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання виникають безпосередньо із господарського договору або безпосередньо із закону.

Відповідно ч.2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідач заперечень з приводу заявлених позовних вимог, доказів повернення попередньої оплати чи виконання договору поставки № 58 від26.05.2015 суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Згідно ст.8 зазначеного Закону головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку організовує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави вважати, що акти звірки взаємних розрахунків не є первинними документами, проте в силу ст.ст. 33, 34 ГПК України є доказами, які в сукупності з іншими доказами можуть встановлювати юридичний факт наявність заборгованості відповідача.

Матеріалами справи стверджується, що відповідач вчиняв дії, які за своїм змістом спрямовані на визнання боргу, оскільки оформив та підписав акт звірки взаємних розрахунків станом на 23.11.2015 на суму 37243,80 грн (а.с. 19).

На підставі викладеного, заборгованість в сумі 37243,80 грн підтверджена доказами та підлягає задоволенню.

Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 541,82 грн 3% річних.

Відповідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Згідно п.п. 5.1. та 5.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, оскільки дана стаття регулює грошові зобов'язання, тоді як відповідач зобов'язаний був виконати для позивача поставку товару.

Такої ж думки дотримується Верховний суд України, зазначивши у постанові від 15.10.2013 по справі №3-30гс13 слідуюче: застосування судами частини другої статті 625 ЦК України щодо стягнення з відповідача суми індексу інфляції та трьох процентів річних є помилковим, оскільки стягнення з постачальника суми попередньої оплати, не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 ЦК України. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Також, позивачем заявлено пеню в сумі 9163,00 грн.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору, сторони несуть відповідальність передбачену чинним законодавством України.

Відповідно ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором

Так, згідно ст. 1 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3).

За змістом пункту 1 статті 199 Господарського кодексу України та пункту 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно п. 2.1 Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

З договору поставки №58 від 26.05.2015 вбачається, що сторонами не передбачено стягнення неустойки (пені) за прострочення виконання зобов'язання. Також, сторонами не передбачено відповідальності за не поставку товару та/або обов'язку продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця до фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

За таких обставин у суду немає підстав для стягнення неустойки (пені) з відповідача.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - з відповідача стягується на користь позивача 37243,80 грн передоплати за договором поставки № 58 від 26.05.2015. В решті позову слід відмовити.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Стиль-Пак" (12504, Житомирська область, м. Коростишів, вул. Горького, 2, код 37808743) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова формула" (03169, м. Київ, вул. Садова, 70-А, 110, код 37582601): 37243,80 грн передоплати та 966,23 грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.02.16

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу,

2 - відповідачу (рек. з повід.)