ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.02.16р. Справа № 904/8561/14

Судова колегія господарського суду Дніпропетровської області у складі: головуючий суддя Новікова Р.Г., судді: Ліпинський О.В., Бондарєв Е.М. при секретарі судового засідання Сліпченко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго", м. Дніпропетровськ

до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Аульський водовід", смт. Аули, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості по оплаті за активну електроенергію в розмірі 15207397грн.94коп., заборгованості по оплаті за реактивну електроенергію в розмірі 128280грн.38коп., 3% річних в розмірі 1337355грн.18коп. та суми інфляційних втрат в розмірі 2530386грн.92коп.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, дов. №183/1001 від 20.05.2015р.

Від відповідача: представник не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпробленерго» м. Дніпропетровськ звернулось до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» смт. Аули з позовом про стягнення заборгованості з оплати за активну електроенергію в розмірі 15207397грн.94коп., заборгованості з оплати за реактивну електроенергію в розмірі 128280грн.38коп., суму 3%річних в розмірі 1337355грн.18коп., суму інфляційної складової в розмірі 2530386грн.92коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобовязань за мировою угодою від 14.11.2011р., затвердженою ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2011р. у справі №24/275-10; розрахунок позовних вимог, норми Цивільного кодексу України.

Позивач зазначає, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2010р. у справі №24/275-10 було присуджено до стягнення з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» смт. Аули на користь Відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» суму боргу з оплати за активну електроенергію в розмірі 15207397грн.94коп., заборгованість з оплати за реактивну електроенергію в розмірі 128280грн.38коп., 25500грн. державного мита та 236грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

В подальшому, на підставі положень статті 121 Господарського процесуального кодексу України сторонами складено мирову угоду, яка була затверджена ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2011р. у справі №24/275-10.

Згідно пунктів 2, 4 мирової угоди боржник зобовязувався в десятиденний строк після затвердження судом цієї мирової угоди сплатити суму боргу з оплати за активну електроенергію в розмірі 15207397грн.94коп., заборгованість з оплати за реактивну електроенергію в розмірі 128280грн.38коп.

Оскільки відповідач не сплатив вказані суми, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення суми 3%річних в розмірі 1337355грн.18коп. та інфляційної складової в розмірі 2530386грн.92коп., нарахованих за період з 05.12.2011р. по 30.10.2014р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2014р. провадження у справі було порушено та призначено судове засідання. В судовому засіданні від 26.11.2014р. проголошувалась перерва до 10.12.2014р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2014р., залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.01.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 19.02.2015р., було повернено без розгляду зустрічну позовну заяву Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» смт. Аули до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпробленерго» м. Дніпропетровськ про внесення змін до договору про постачання електричної енергії №103/9 від 11.05.2007р.

В заяві №6724/1001 від 09.04.2015р., яка надійшла на адресу суду 10.04.2015р., позивач збільшив розмір позовних вимог в частині розміру сум 3% річних та інфляційної складової внаслідок зміни періоду нарахування вказаних сум.

З урахуванням цієї заяви, позивач наполягає на стягненні заборгованості з оплати за активну електроенергію в розмірі 15207397грн.94коп., заборгованості з оплати за реактивну електроенергію в розмірі 128280грн.38коп., суми 3% річних в розмірі 1541550грн.78коп., суми інфляційної складової в розмірі 7759853грн.23коп.

Оскільки подана заява відповідає вимогам статті 22 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв її до розгляду.

У звязку з касаційним оскарженням ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2014р., провадження у справі неодноразово зупинялось та поновлювалось.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2015р. справа була прийнята до розгляду в колегіальному складі суддів та призначене судове засідання.

В судовому засіданні від 26.01.2016р. представник відповідача надав відзив, в якому не погодився в повному обсязі із позовними вимогами.

Зазначаючи про те, що борг виник в період з червня по листопад 2010р., порушення ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2012р. справи №34/5005/7847/2012 про банкрутство Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід», відповідач наполягає на розповсюдженні мораторію на суму боргу та неправомірність нарахування 3% річних та суми інфляційної складової.

Також відповідач заявив про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення сум заборгованості з оплати за активну електроенергію в розмірі 15207397грн.94коп., заборгованості з оплати за реактивну електроенергію в розмірі 128280грн.38коп.

На підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні від 26.01.2012р. проголошувалась перерва до 16.02.2016р.

У запереченнях від 08.02.2016р., наданих до суду 09.02.2016р., позивач виклав свої заперечення з приводу тверджень відповідача.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2012р. порушено провадження у справі №34/5005/7847/2012 про банкрутство Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. На момент розгляду спору відсутня публікація про порушення провадження у справі №34/5005/7847/2012, не затверджений реєстр кредиторських вимог.

Враховуючи положення статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», пеня не нараховувалась. Суми 3%річних та інфляційної складової не є штрафними санкціями.

На підставі пункту 9 мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2011р., позивач направив до відповідну заяву до органу державної виконавчої служби. Постановою від 23.10.2014р. Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було закінчене виконавче провадження з примусового виконання наказу від 13.12.2010р. у справі №24/275-10. Позивач зазначає, що суми боргу за даним наказом не були стягнуті.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши наявні докази у справі, ознайомившись з правовою позицією сторін, що викладена письмово, наявна у матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2010р. у справі №24/275-10 присуджено до стягнення з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» смт. Аули на користь Відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» суму боргу з оплати за активну електроенергію в розмірі 15207397грн.94коп., заборгованість з оплати за реактивну електроенергію в розмірі 128280грн.38коп. за період з червень - серпень 2010р. на підставі договору №103/9 від 11.05.2007р., 25500грн. державного мита та 236грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Був виданий наказ від 13.12.2010р. у справі №24/275-10, відкрите виконавче провадження з примусового виконання цього наказу суду.

В подальшому, на підставі статті 121 Господарського процесуального кодексу України сторонами було подано на затвердження господарського суду мирову угоду. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2011р. у справі №24/275-10 вказана мирова угода була затверджена.

Згідно пункту 2 мирової угоди передбачено, що боржник зобов'язується сплатити стягувачу частину заборгованості, яка дорівнює 15335678грн.32коп. (15207397грн.94коп. - борг за активну електроенергію, 128280грн.38коп. - борг за реактивну електроенергію) у десятиденний строк після затвердження судом вказаної мирової угоди.

Пунктом 3 мирової угоди визначено, що стягувач відмовляється від стягнення з боржника боргу у сумі 25736грн. (25500грн. - державне мито, 236грн. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу ).

В пункті 6 мирової угоди встановлено, що за умови належного виконання цієї мирової угоди, сторони не матимуть одна до одної жодних майнових чи немайнових претензій стосовно оплати заборгованості, погашення якої є предметом цієї мирової угоди;

Пунктом 7 мирової угоди сторони погодили, що у випадку несплати або несвоєчасної оплати боржником заборгованості у сумі 15335678грн.32коп. у строк, встановлений пунктом 2 цієї мирової угоди, стягувач має право звернутися до господарського суду з позовом про стягнення з боржника 15207397грн.94коп. боргу за активну електроенергію та 128280грн.38коп. боргу за реактивну електроенергію.

Постановою від 23.10.2014р. Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було закінчене виконавче провадження з примусового виконання наказу від 13.12.2010р. у справі №24/275-10. Як пояснив позивач, під час виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду суми боргу не були стягнуті з відповідача. Відповідачем вказане твердження не оспорено та не спростовано.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2012р. порушено провадження у справі №34/5005/7847/2012 про банкрутство Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. На момент розгляду спору відсутня публікація про порушення провадження у справі №34/5005/7847/2012, не затверджений реєстр кредиторських вимог.

Оскільки в визначений в мировій угоди строк, відповідач не виконав своє зобовязання, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з оплати за активну електроенергію в розмірі 15207397грн.94коп., заборгованості з оплати за реактивну електроенергію в розмірі 128280грн.38коп.

Як вбачається з пункту 2 мирової угоди, відповідач мав перерахувати суми заборгованості у десятиденний строк після затвердження судом вказаної мирової угоди, а саме в строк до 04.12.2011р. (включно). Тобто сторонами було змінено строк виконання зобовязання зі сплати заборгованості з оплати за активну електроенергію в розмірі 15207397грн.94коп., заборгованості з оплати за реактивну електроенергію в розмірі 128280грн.38коп.

З позовом про стягнення вказаних сум внаслідок невиконання відповідачем положень мирової угоди позивач звернувся 03.11.2014р., в межах трирічного строку позовної давності.

Відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

З огляду на викладене, у суду відсутні правові підстави для задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення сум боргу.

Мирова угода сторін, затверджена ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2011р., є правочином, умови якого визнані судом такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, і тому є обов'язковими до виконання сторонами згідно статті 629 Цивільного кодексу України. Вимоги позивача про стягнення сум за цим правочином фактично є вимогами про спонукання до виконання цієї мирової угоди.

Спірні правовідносини в цій справі є похідними від правовідносин у справі №24/275-10, в якій постановлено ухвалу про затвердження мирової угоди, але вони не є тотожними у зв'язку з відсутністю однієї зі складових - тотожної підстави позову.

В даній справі підставою позову є невиконання стороною умов мирової угоди в частині сплати сум боргу позивачу. У справі, в якій постановлено ухвалу про затвердження мирової угоди, підставою позову було невиконання відповідачем положень договору №103/9 від 11.05.2007р.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 18 цього Закону.

Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 6 частини першої статті 26 Закону).

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255 від 18.112003р. положення пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виключено.

Отже, на момент постановлення ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2011р. про затвердження мирової угоди, зазначена мирова угода не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Системний аналіз зазначених норм показав, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 23.09.2015р. у справі №6-274цс15.

Звертаючись до суду з позовом, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення суми 3% річних в розмірі 1337355грн.18коп. за період з 05.12.2011р. по 30.10.2014р. та інфляційної складової в розмірі 2530386грн.92коп., нарахованої за період січень 2012р. вересень 2014р.

Заявою, наданою до суду 10.04.2015р., позивач збільшив розмір позовних вимог в цій частині та просив стягнути з відповідача суми 3% річних в розмірі 1541550грн.78коп., суми інфляційної складової в розмірі 7759853грн.23коп.

Як вбачається зі змісту вищевказаної заяви, збільшення відбулось за рахунок зміни періоду нарахування. Позивач просив додатково до раніше заявлених сум стягнути з відповідача суму 3% річних за період 31.10.2014р. - 10.04.2015р. та суму інфляційної складової за період жовтень 2014р. - березень 2015р.

Відповідач надав заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача. Згідно статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як зазначалось раніше, відповідач мав перерахувати суми заборгованості у десятиденний строк після затвердження судом вказаної мирової угоди, а саме в строк до 04.12.2011р. (включно).

До суду позивач звернувся 03.11.2014р. з позовом про стягнення сум 3% річних в розмірі 1337355грн.18коп. за період з 05.12.2011р. по 30.10.2014р. та інфляційної складової в розмірі 2530386грн.92коп., нарахованої за період січень 2012р. вересень 2014р. На момент звернення до суду з позовом строк позовної давності відносно вказаних сум не сплив.

Відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

З огляду на викладене, відсутні підстави для застосування строків позовної давності до вимог позивача про стягнення сум 3% річних та інфляційної складової.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З урахуванням викладеного, є помилковими посилання відповідача на встановлення статтею 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» заборони нарахування сум 3% річних та інфляційної складової.

Дослідивши розрахунок сум 3% річних та інфляційної складової, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення суми 3% річних в розмірі 1540290грн.32коп., суми інфляційної складової в розмірі 7759853грн.23коп. В задоволенні вимог про стягнення суми 3% річних в розмірі 1260грн.46коп. слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись нормами статей Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 21, 22, 33, 34, 36, 38, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпробленерго» м. Дніпропетровськ до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» смт. Аули про стягнення заборгованості з оплати за активну електроенергію в розмірі 15207397грн.94коп., заборгованості з оплати за реактивну електроенергію в розмірі 128280грн.38коп., суми 3% річних в розмірі 1541550грн.78коп., суми інфляційної складової в розмірі 7759853грн.23коп. задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» смт. Аули (ідентифікаційний код: 34621490; місцезнаходження: 52300, Дніпропетровська обл., Криничанський район, смт. Аули, комплекс будівель та споруд №2, Аульська селищна ОСОБА_2) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпробленерго» м. Дніпропетровськ (ідентифікаційний код: 23359034; місцезнаходження: 49107, м. Дніпропетровськ, Шосе Запорізьке, буд. 22) суму заборгованості з оплати за активну електроенергію в розмірі 15207397грн.94коп., заборгованості з оплати за реактивну електроенергію в розмірі 128280грн.38коп., суми 3% річних в розмірі 1540290грн.32коп., суми інфляційної складової в розмірі 7759853грн.23коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 73076грн.26коп.

В задоволенні вимог про стягнення суми 3% річних в розмірі 1260грн.46коп. слід відмовити.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

В судовому засіданні від 16.02.2016р. проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст підписаний 22.02.2016р.

Головуючий колегії, суддя ОСОБА_2

Суддя О.В. Ліпинський

Суддя Е.М. Бондарєв