РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016Справа №910/27639/15

За позовом Комунального підприємства "Житлорембудсервіс" Деснянського району міста Києва

до Комунального підприємства "Автотранспортник" Деснянської районної в місті Києві ради

про стягнення заборгованості в розмірі 83 261,46 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Касян В.В., за довіреністю;

від відповідача: Бабенко С.А., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Комунального підприємства "Житлорембудсервіс" Деснянського району міста Києва (далі - позивач) до Комунального підприємства "Автотранспортник" Деснянської районної в місті Києві ради (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 102 788,76 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.10.2015 було порушено провадження у справі № 910/27639/15, розгляд справи призначено на 02.12.2015.

02.12.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано підтвердження про відсутність аналогічного спору.

У судове засідання 02.12.2015 представник позивача з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 28.10.2015 про порушення провадження у справі № 910/27639/15 позивач виконав.

У судове засідання 02.12.2015 представник відповідача не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 28.10.2015 про порушення провадження у справі № 910/27639/15 відповідач не виконав.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 02.12.2015 не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог ухвали господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі № 910/27639/15 від 28.10.2015, розгляд справи було відкладено на 20.01.2016.

18.01.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано відзив.

19.01.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано відзив.

У судове засідання 20.01.2016 представник позивача з'явився та подав клопотання про продовження строку розгляду справи.

У судове засідання 20.01.2016 представник відповідача не з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні 20.01.2016 клопотання представника позивача про продовження строку розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вказаного клопотання.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 20.01.2016 не з'явився, а також у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 03.02.2016. 02.02.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано заперечення на відзив відповідача та заяву про зменшення розміру позовних вимог.

У судове засідання 03.02.2016 представники сторін з'явились.

Розглянувши у судовому засіданні 03.02.2016 заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність її прийняття, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Судом встановлено, що подана позивачем заява про зменшення розміру позовних вимог не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, а тому суд розглядає справу № 910/27639/15 з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні 03.02.2016 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, підтримав.

У судовому засіданні 03.02.2016 представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, між Комунальним підприємством "Житлорембудсервіс" Деснянського району міста Києва (далі - позивач) та Комунальним підприємством "Автотранспортник" Деснянської районної в місті Києві ради (далі - відповідач) були підписані акти про фактичне використання частини нежитлового приміщення відповідачем за адресою: м. Київ, вул. Каштанова, 8-Г, площею 50,10 кв.м.

Зазначені Акти були складені за період користування з квітня 2012 року по лютий 2013 року.

Позивач зазначає, що відповідно до п. 4 вказаних актів відповідач зобов'язувався сплачувати за користування приміщенням протягом 10 днів з дня підписання Акта у відповідному місяці.

Крім того, позивач зазначає, що сторонами був складений та підписаний розрахунок орендної плати від 22.04.2013.

Як зазначає позивач, оскільки відповідач не сплачував орендну плату, позивач змушений був звернутись до суду з позовом.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає про відсутність обов'язку сплачувати орендну плату, оскільки сторони не укладали договору оренди.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони не укладали договір оренди на користування вказаним приміщенням, протилежного сторонами не доведено.

У п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» N 12 від 29 травня 2013 року зазначено, що відповідно до статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов. Вичерпного переліку умов, істотних для договорів оренди (найму), ЦК України і ГК України не містять. Однак за змістом статей 759 - 762 ЦК України слід дійти висновку, що істотними для даного виду договорів є умови про предмет договору, плату за користування майном та строк такого користування.

Що ж до договорів оренди державного та комунального майна, то стаття 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначає умови, які є істотними для даних договорів, причому відповідно до статті 12 цього Закону договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору. Водночас не виключається можливість передачі розбіжностей, що виникають при укладанні договору оренди, на вирішення господарського суду. У такому випадку договір оренди вважається укладеним з моменту набрання законної сили відповідним рішенням господарського суду і на умовах, зазначених у цьому рішенні.

Отже, лише за наявності у договорі істотних умов, якщо їх не врегульовано чинним законодавством, договір оренди майна можна вважати укладеним. При цьому умова договору щодо вартості об'єкта оренди державного або комунального майна повинна відповідати Методиці оцінки об'єктів оренди, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.95 N 629 (з подальшими змінами та доповненнями).

Крім того, слід мати на увазі, що відповідно до статті 638 ЦК України істотними умовами договору оренди можуть бути також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно з частиною другою статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" за згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови, наприклад, щодо використання орендарем об'єкта оренди за цільовим призначенням.

Незалежно від форми власності об'єкта оренди господарські суди мають виходити з того, що визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Згідно з ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» істотними умовами договору оренди є:

об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації);

термін, на який укладається договір оренди;

орендна плата з урахуванням її індексації;

порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством;

відновлення орендованого майна та умови його повернення;

виконання зобов'язань;

забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо;

порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди;

відповідальність сторін;

страхування орендарем взятого ним в оренду майна;

обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна. Типові договори оренди державного майна розробляє і затверджує Фонд державного майна України, типові договори оренди майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, затверджують відповідно Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування.

За згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови.

Умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим Законом) законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Однак, наявність лише підписаних актів про фактичне користування майном та розрахунку орендної плати (який здійснений після спірного періоду) не дає підстав вважати, що між сторонами був укладений договір оренди, в зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення орендних платежів є необґрунтованими не доведеними, оскільки у відповідача відсутній обов'язок сплачувати орендні платежі.

Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Вищого господарського суду України від 15.07.2015 у справі № 902/1810/14.

Похідні вимоги про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу по сплаті орендних платежів, також залишаються без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

В позовній заяві позивач також заявляє позовну вимогу про стягнення заборгованості за Договором про відшкодування орендарем витрат на комунальні послуги та відшкодування плати за землю балансоутримувачу № 1017 від 18.02.2013.

Судом встановлено, що 18.02.2013 сторонами було укладено Договір про відшкодування орендарем витрат на комунальні послуги та відшкодування плати за землю балансоутримувачу № 1017 (далі - Договір), відповідно до умов якого балансоутримувач забезпечує надання комунальних послуг (централізоване опалення, електропостачання, постачання холодної та гарячої води і водовідведення) нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Каштанова, 8-г, загальною площею 50,10 кв.м., а орендар сплачує балансоутримувачу суму коштів на виконання вказаних послуг пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим Договором.

Проте, як вбачається з п. 2.1 укладеного 18.02.2013 Додатку до Договору, нарахування плати за теплову енергію проводиться щомісячно згідно табуляграм АК «Київенерго» та з урахуванням займаної опалювальної площі та площі загального користування по тарифах, встановлених КМДА.

З п. 3.1 Додатку до Договору вбачається, що розмір плати за водопостачання та водовідведення, при наявності лічильника визначається за показаннями лічильника та згідно розробок табуляграм, розроблених інженерами на підставі табуляграм ПАТ «Київводоканал».

Пунктом 4.1 Додатку до Договору визначено, що розмір плати за гаряче водопостачання визначається на підставі табуляграм, розроблених інженерами, на підставі табуляграм ПАТ «Київенерго».

Відповідно до п. 5.1 Додатку до Договору розмір плати за електроенергію визначається згідно показань лічильників за тарифами, встановленими КМДА.

Однак, суд дійшов висновку про те, що позов в частині стягнення з відповідача заборгованості за Договором підлягає залишенню без розгляду, враховуючи наступне.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» від 23 березня 2012 року N 6 передбачено, що рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що у відповідності зі статтею 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності, і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до п. 4.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова) при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин. Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Однак, позивачем на вимогу суду (ухвала від 20.01.2016) не було надано жодного належного доказу на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за Договором.

З огляду на викладене, у зв'язку з тим, що невиконання позивачем вимог ухвали господарського суду міста Києва перешкоджає з'ясуванню судом всіх обставин справи, всебічному та об'єктивному розгляду справи та прийняттю правильного і обґрунтованого рішення в межах встановлених процесуальних строків, позов в частині стягнення заборгованості за Договором, з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат, підлягає залишенню без розгляду, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Керуючись статтями 4, 49, 81, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства "Житлорембудсервіс" Деснянського району міста Києва до Комунального підприємства "Автотранспортник" Деснянської районної в місті Києві ради про стягнення заборгованості за Договором про відшкодування орендарем витрат на комунальні послуги та відшкодування плати за землю балансоутримувачу № 1017 від 18.02.2013, з урахуванням 3% річних, пені та інфляційних втрат, залишити без розгляду.

2. В іншій частині позову відмовити.

3. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 19.02.2016.

Суддя О.В. Нечай