ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.02.2016 Справа № 905/3523/15

Господарський суд Донецької області в особі головуючого судді Гринько С.Ю. при секретарі судового засідання Татарині Б.Т., розглянувши матеріали

за позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ «Дніпропроект», м. Кривий Ріг

до відповідача Публічного акціонерного товариства «Бетон Нова», смт. Миронівський, Артемівський район, Донецька область

про стягнення 2434739,53 грн.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 довіреність від 03.01.2016 року,

від відповідача не явився.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 2434739,53 грн., з яких:

- 1936831,50 грн. - заборгованість за поставлений товар;

- 472222,33 грн. - пеня за прострочку оплати відповідно до п.5.2 договору;

- 25685,70грн - 3% річних у відповідності з ст. 625 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на укладений з відповідачем договір поставки № 071112-1 від 07.11.2012 року за яким поставлена продукція за видатковими накладними, та товарно-транспортними накладними, що підтверджується актом звіряння взаємних рахунків станом на 31.10.2015 року. За несвоєчасне виконання грошового зобовязання ним застосовані неустойка у вигляді передбаченої п. 5.2 договору пені і ст. 625 ЦК річні проценти.

В підтвердження зазначеної суми заборгованості позивачем надані витяги з банківських рахунків, якими підтверджує часткову сплату відповідачем отриманого металопрокату.

На виконання ухвали від 14.01.2016 року позивачем наданий уточнений розрахунок суми позову та копії видаткових накладних як докази поставки металопродукції за період з 29 жовтня по 31 грудні 2014 року.

Відповідач не явився на виклик суду, не надав відзив на позов. Відповідач був належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з підписом про його отримання.

За результатами оцінки доказів, наданих позиачем, а також доказів, які були витребувані судом, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Предметом і підставою даного спору є стягнення заборгованості за договором поставки № 071112-1 від 07.11.2012р. та нарахування за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобовязання пені та 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

При дослідженні матеріалів справи господарським судом встановлено, що за договором поставки № 071112-1 від 07.11.2012р. позивач зобовязався передати у встановлений договором термін у власність покупця металопродукцію, а покупець зобовязався прийняти товар та оплатити його вартість, ціна, загальна кількість, асортимент, сортамент та розгорнута номенклатура якого визначається у специфікаціях.

Розділом 2 договору встановлений строк та умови оплати прийнятого відповідачем товару. Пунктом 5.2 договору встановлена відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у вигляді пені в розмірі 0.5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення. Пунктом 8.1 договору сторони погодили, що даний договір набуває чинності з дня його підписання (07.11.2012 року) і діє до 31 грудня 2012 року, а в частині взаєморозрахунків до повного розрахунку між сторонами, але якщо за один місяць до закінчення терміну цього договору жодна із сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію цього договору, він автоматично продовжується кожен раз до 31 грудня наступного року включно, але не більше ніж до 31 грудня 2014 року.

Враховуючи вищезазначене, договір, на який посилається позивач, вважається судом укладеним, так як в ньому сторонами передбачені всі істотні умови для його виконання.

За своїм змістом та правовою природою договір № 071112-1 від 07.11.2012р., на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

За умовами статті 193 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

Відповідно до умов договору за видатковими накладними у 2014 році позивачем поставлено, а уповноваженим представником відповідача за довіреностями ( ОСОБА_2В.) прийнято без будь яких зауважень товар на загальну суму 1920563,48 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними та довіреностями на отримувача.

Актом звіряння, підписаним представниками сторін і скріпленим печатками підприємств підтверджено, що поставка товару у 2014 році здійснена на суму 14536100,23 грн. і дві поставки у 2015 році на загальну суму 431872,19 грн.

За поставлений позивачем товар відповідач розрахувався частково в сумі 15379485,68 грн., що підтверджується банківською випискою.

Відповідно до п. 8.1 договору, якщо за один місяць до закінчення терміну договору жодна із сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію договору, він автоматично продовжується кожен раз до 31 грудня наступного року включно, але не більше ніж до 31 грудня 2014 року.

Згідно з ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобовязання сторін, що виникли на основі цього договору. Тобто ця норма говорить, що строк дії договору привязується саме до факту існування зобовязань незалежно від строку дії договору, встановленого сторонами. Більш точним є визначення терміну дії договору як періоду часу, на який установлюється господарсько-договірний зв'язок між сторонами і протягом якого договір підлягає виконанню в повному обсязі, тобто термін, протягом якого договір залишається чинним за умови відсутності обставин, які припиняють його дію (наприклад, форс-мажорних обставин). Після закінчення терміну дії договір втрачає чинність, якщо тільки такий термін не пролонговано.

Закінчення терміну дії договору припиняє виконання сторонами договірних зобов'язань, що, однак, не звільняє їх від відповідальності за порушення конкретних договірних обов'язків. Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем після закінчення троку дії договору здійснив поставку у 2015 році з посиланням на номер договору.

Відповідачем дана продукція отримана без будь яких зауважень, що підтверджується підписами представника відповідача на видаткових накладних, які скріплені печатками підприємства.

З вищенаведеного вбачається, що сторонами, не заважаючи на умови договору щодо закінчення терміну можливого продовження строку дії договору - до 31 грудня 2014 року (пункт 8.1), продовжувалось виконання ними умов договору без яких би то не було зауважень, про що свідчать:

- посилання на договір поставки № 071112-1 від 07.11.2012р. у видаткових накладних, за якими позивачем поставлена продукція відповідачу у 2015 році;

- підписи представника відповідача - ОСОБА_2 на даних видаткових та товарно-транспортних накладних, які скріплені печатками підприємства, що свідчить про отримання товару відповідачем від позивача;

- часткова оплата відповідачем поставленої позивачем у 2015 році продукції, яка проводилась на поточний рахунок позивача відповідно до виставлених позивачем рахунків та з посиланням на на договір поставки № 071112-1 від 07.11.2012р.

Відповідно до статті 514 ЦК України, коли покупець (одержувач) відповідно до закону, іншими правовими актами або договором поставки відмовляється від переданого постачальником товару, він зобов'язаний забезпечити схоронність цього товару (відповідальне зберігання) і негайно повідомити постачальника.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не відмовився від поставленої позивачем продукції та не взяв поставлену продукцію на відповідальне зберігання, що є його законним правом.

Господарський суд вважає договір поставки № 071112-1 від 07.11.2012р. пролонгованим до 31 грудня 2015 року, так як сторонами були вчинені вище зазначені дії, які свідчать про волевиявлення сторін продовжити строк дії договору та жодна із сторін не повідомила про свій намір припинити дію цього договору.

Оскільки предметом договору є виконання грошового зобовязання відповідачем, господарський суд досліджує умови договору щодо строку оплати отриманого товару.

Відповідно до пункту 2.5 договору, відповідач сплачує 100% вартості товару протягом 10 днів від дати поставки товару, якщо інше не зазначено у специфікаціях.

Оскільки на час вирішення спору залишилась частково несплачена сума боргу розмірі 1936831,50 грн. (14967972,42 15379485,68), господарський суд задовольняє вимогу позивача щодо стягнення заборгованості в цій сумі.

Однією з підстав заявленої позову є стягнення пені в розмірі 472222,33 грн. за період з 01.05.2015р. по 01.12.2015р. ( з розрахунку суми позову від 08.02.2016р.).

Вирішуючи спір в частині нарахування пені, господарський суд виходить з наступного:

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно главі 49 Цивільного кодексу України пеня являється способом забезпечення виконання зобовязань. Це значить, що зобовязання сплатити пеню, а також її розмір встановлюється виключно договором, укладеним в письмовій формі.

Сторони передбачили пунктом 5.2 договору за прострочення строків оплати товару, встановлених договором та додатках до нього, відповідач на вимогу позивача, сплачує позивачу пеню в розмірі 0,5% від суми недопоставленого товару за кожен день прострочення.

За чинним законодавством, пеня стягується за кожний день прострочення боржника за грошовим зобовязанням аж до повного погашення ним боргу (до повного виконання грошового зобовязання). Однак, нарахування пеня обмежується відповідно до ст.3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22 листопада 1996року, яким встановлено, що розмір пені, передбачений статтями 1 та 2 цього закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня не більш як за шість місяців. Крім того, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) підпункт перший пункт 2 статті 258 Цивільного кодексу України застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Приймаючи до уваги, що сторонами договором передбачені: а) строк виконання грошового зобовязання ; б) вид відповідальності за прострочення грошового зобовязання; в) розмір пені, а також доведено факт прострочення виконання боржником грошового зобовязання, господарський суд, зробивши власний розрахунок з урахуванням шестимісячного терміну нарахування пені (з 01.05.2015р. по 01.11.2015р.), задовольняє вимоги позивача в частині стягнення пені в повному розмірі, оскільки позивач вимагає стягнути суму меншу ніж належить стягненню, що являється його правом.

Позивач з посиланням на норми ст.625 Цивільного Кодексу України, заявив вимоги про стягнення з боржника, який не виконав своєчасно грошові зобовязання 3% річних в сумі 25885,70 грн. за період з 01.05.2015р. по 01.12.2015р.

Вирішуючи ці питання, суд виходить з наступного: ст.625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобовязання.

Враховуючи, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, господарський суд провівши власний розрахунок, задовольняє вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних в повному розмірі, оскільки заявлено до стягнення менше, ніж належить за розрахунком.

Приймаючи до уваги, що позов виник з вини відповідача, на нього покладаються судові витрати в розмірі сплаченому позивачем при зверненні з позовом.

На підставі 49, 82, 84, 81-1, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ «Дніпропроект» в повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Бетон-Нова», (Донецька область, Артемівський район, с.м.т. Миронівський 84791, вул. Советська, 42) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ «Дніпропроект», (м. Кривий Ріг 50072, вул. Кременчуцька, 69) заборгованість в розмірі 1936831,50 грн., пеню в розмірі 472222,23 грн., 3% річних в розмірі 25685,70 грн., судовий збір в розмірі 36521,09 грн.

Видати накази після вступу в законну дію рішення господарського суду.

Суддя С.Ю. Гринько