КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа№ 911/2982/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Захарчук Н.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Лелюхін Д.О. (довіреність б/н від 01.07.2015)

від відповідача-1: Барабаш В.Г. (довіреність б/н від 03.08.2015)

від відповідача-2: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг"

на рішення господарського суду Київської області від 15.09.2015

у справі № 911/2982/15 (суддя: Кошик А.Ю.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг"

до 1) приватного підприємства "Приватна агрофірма "Вороняцькі лани"

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Сендер"

про стягнення 65 160,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою про стягнення солідарно з відповідачів-1,-2 65 160,64 грн., з яких: 2 045,72 грн. відсотків річних від простроченої суми, 1 432,01 грн. пені, 45 268,83 грн. курсової різниці, 16 414,08 грн. штрафу у зв'язку з неналежним виконанням умов договору поставки № АП-18-008 від 27.02.2014.

Рішенням господарського суду Київської області від 15.09.2015 по справі № 911/2982/15 позов задоволено частково: стягнуто солідарно з приватного підприємства "Приватна агрофірма "Вороняцькі лани" та товариства з обмеженою відповідальністю "Сендер" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" 891,18 грн. штрафу, 1432,01 грн. пені та 2045,72 грн. річних. В задоволенні решти позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи належним чином доведено факт наявності часткових порушень відповідачем взятих на себе господарських зобов'язань щодо сплати за поставлену продукцію. Позовні вимоги щодо нарахування штрафу, враховуючи незначну суму прострочення - 5941,20 грн. було зменшено у зв'язку із значним перевищенням. У задоволенні вимоги щодо стягнення курсової різниці судом відмовлено через порушення під час її розрахунку п.п. 2.2., 2.3 договору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 15.09.2015 у справі № 911/2982/15 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що судом першої інстанції при винесені рішення помилково визначено обов'язок здійснити перерахунок вартості товару з врахуванням фактичного курсу купівлі долара США саме на дату оплати відповідно до графіку, закріпленого в договорі. Щодо зменшення судом розміру штрафу вказав, що, на його думку, судом невмотивовано зменшено розмір штрафу, адже поняття «значно» і «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2015 було прийнято до провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" та призначено справу № 911/2982/15 до розгляду.

02.11.2015 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні 09.02.2016 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача-1 вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

09.02.2016 представник відповідача-2 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача-2, за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27.02.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" та приватним підприємством "Приватна агрофірма "Вороняцькі лани" (відповідач-1, покупець) укладено договір поставки № АП-18-0008 ( договір поставки)(а.с.17).

Крім того, 24.10.2014 для забезпечення виконання зобов'язання відповідачем-1, між ТОВ "Хімагромаркетинг" та ТОВ "Сендер" (відповідач-2) було укладено договір поруки № ПР-18-0008 (далі - договір поруки). (а.с. 36)

Відповідно до п. 1.1 договору поруки, відповідач-2 є поручителем перед позивачем за належне виконання зобов'язань відповідачем-1 по договору. Поручитель зобов'язується відповідати за своєчасне та повне виконання відповідачем-1 зобов'язань у повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки, витрат кредитора тощо.

За умовами договору поставки, продавець зобов'язався передати у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити товар. Вартість товару на дату укладення договору становить 154 706,00 грн. (п.п. 1.1., 1.2 договору)

Пунктом 2 вказаного договору визначено порядок розрахунків, відповідно до якого покупець зобов'язаний сплатити продавцю вартість товару, зазначену в п. 1.2. в наступні строки:

- 30 941,20 грн. - не пізніше 15.04.2014;

- 15 470,60 грн. - не пізніше 20.08.2014;

- 108 294,20 грн. - не пізніше 20.11.2014.

При розрахунку здійснюється перерахунок вартості товару з врахуванням фактичного курсу купівлі долара США на дату оплати відповідно до вищезазначеного графіку. Підтвердженням фактичного курсу купівлі долара США є довідка банку. Положення пункту 2.2. застосовуються тільки у випадку збільшення фактичного курсу купівлі долара США. При застосуванні п.2.2. цього договору, продавець виставляє рахунок-фактуру, який покупець зобов'язаний оплатити протягом 1 (одного) банківського дня. Валютою платежу є національна грошова одиниця України - гривня. (п.п.2.2., 2.3, 2.5. договору)

Також, 16.06.2014 між позивачем та відповідачем-1 укладено додаткову угоду № АП-18-0008ДС1 до договору, відповідно до якої відповідач-1 зобов'язувався повернути позивачу товар у визначеному асортименті і кількості на загальну суму 44 042,80 грн. (а.с. 19), а 22.10.2014 між позивачем та відповідачем-1 укладено додаткову угоду № АП-18-0008ДС2 до договору, відповідно до якої відповідач-1 зобов'язувався повернути позивачу товар у визначеному асортименті й кількості на загальну суму 1 236,00 грн. (а.с. 20)

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 153 470,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № АП-18-0056 від 31.03.2014 на суму 92 349,80 грн. та № АП-18-0108 від 09.04.2014 на суму 61 120, 20 грн. (а.с. 21, 23).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідач-1 повернув позивачу товар у визначеному асортименті й кількості: 17.06.2014 на загальну суму 25 564,60 грн., що підтверджується прибутковою накладною (поверненням) № АП-18-0011 від 17.06.2014 та 17.06.2014 року на загальну суму 18 478,20 грн., що підтверджується прибутковою накладною (поверненням) № АП-18-0012 від 17.06.2014 року(а.с. 26-27). Всього на суму 44042,80 грн.

Відповідно до банківських виписок, відповідачем -1 за договором поставки № АП-18-0008 від 27.02.2014 здійснювались наступні оплати: 25.03.2014 сплачено 5 000,00 грн., 28.03.2014 - 10 000,00 грн., 08.04.2014 - 10 000 грн., 21.10.2014 -7 900,00 грн., 15.12.2014 -46 459,74 грн., 16.12.2014 -30 067,46 грн. Всього на суму 109 427,20 грн. (а.с. 28-33).

Отже, відповідачем-1 повернуто товар на суму 44042,80 грн. та здійснено оплату за поставлений товар на суму 109 427,20 грн., тобто на суму поставки.

Проте, позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, що відповідачем-1 погашення заборгованості відбувалось з простроченням платежів, у зв'язку з чим, у останнього з'явилося зобов'язання зі сплати 2 045,72 грн. річних, 1432,01 грн. пені, 45 268,83 грн. курсової різниці, 16 414,08 грн. штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що матеріалами справи належним чином доведено факт наявності порушень відповідачем взятих на себе господарських зобов'язань за договором поставки, а саме - під час оплати поставленої продукції, відповідач-1 допускав прострочення, внаслідок чого утворилася заборгованість щодо сплати пені, річних та штрафу, проте, стягнув із відповідачів-1,-2 солідарно зменшену суму штрафу, а в задоволенні стягнення курсової різниці відмовив у зв'язку з порушенням позивачем під час її обрахунку умов договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем-1 виникли зобов'язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов'язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно вимог ст. ст. 662-664 ЦК України, постачальник зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором. Обов'язок продавця вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Місцевий господарський суд правомірно, посилаючись на норми ст.ст. 11, 509, 526, 626 ЦК України зазначив, що підставою виникнення зобов'язання є договір укладений між сторонами, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 цього Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що станом на 15.07.2015 (момент звернення з позовом) відповідач-1 сплатив основний борг в розмірі 109 427,20 грн. (а.с.28-33), що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалась представниками сторін в судовому засіданні ( повернуто товар на суму 44042,80 грн. та здійснено оплату за поставлений товар на суму 109 427,20 грн.).

Водночас, судом першої інстанції правомірно встановлено, що відповідачем порушено визначені договором поставки строки оплати поставленого товару.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами пункту 5.5 договору, сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, і встановлюють її у розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 днів з дати, коли товар повинен бути сплачений відповідачем-1 та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев'яноста календарних днів.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок річних, погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є вірними, а тому вимоги в частині стягнення річних в розмірі 2 045,72 грн., нараховані за періоди з 21.11.2014 по 14.12.2014 на суму 76 527,20 грн. (2 012,77 грн.) та з 15.12.2015 по 15.12.2015 (32,95 грн.), підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені в розмірі 1 432,01 грн., колегія суддів погоджується з задоволенням позовних вимог в цій частині та зазначає на наступне.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За умовами пункту 5.2. договору, покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару (порушення розділу 2 даного договору) й сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені, застосовується ставка НБУ, що діє в період нарахування пені.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідач-1 взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару своєчасно не виконав, тому останній повинен сплатити позивачу пеню відповідно до п. 5.2 Договору.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є вірним, тому позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 1 432,01 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 16 414,08 грн., колегія суддів погоджується з частковим задоволенням позовних вимог на суму 891,18 грн. та зазначає на наступне.

За умовами пункту 5.4. договору, у випадку прострочення виконання зобов'язань, передбачених розділом 2 даного договору, більше, ніж на 30 днів, винна сторона додатково сплачує іншій стороні за даним договором штраф у розмірі 15 % від ціни договору.

Відповідно до п.1.5. загальна вартість товару (ціна договору) визначається як сума поставленого товару на умовах цього договору та додаткових угод до нього.

Як вбачається з позовних вимог, скаржник зазначає, що відповідачем-1 після поставки партії товару по договору на загальну суму 109 427,20 грн. було допущено прострочення більше, ніж на 30 днів, а саме - відповідно до графіку розрахунків, визначеного сторонами, відповідач-1 не пізніше 15.04.2014 мав сплатити вартість товару в сумі 30 941, 20 грн., проте, 25.03.2014 оплатив 5 000 грн., 28.03.2014 - 10 000 грн., 08.04.2014 - 10 000 грн., тобто, на загальну суму 25 000 грн. із 30 941, 20 грн. Отже, за вказаним платежем відповідачем-1 було прострочено оплату в сумі 5 941,2 - з 16.04.2014 по 16.06.2014 (17.06.2014 відповідачем -1 за прибутковою накладною (поверненням) № АП-18-0012 від 17.06.2014 повернуто товар на загальну суму 18 478,20 грн.)

Тобто, прострочення відповідача-1 склало 62 дні, що, як вірно встановлено судом першої інстанції, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої п.п. 5.4 договору.

Згідно зі ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до підпункту 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з подальшими змінами) вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що беручи до уваги незначну суму прострочення 5941,20 грн., нарахування штрафу в розмірі 15% від суми договору, що складає 16 414,08 грн. є значно завищеним, тому суд, враховуючи складну економічну ситуацію, що склалася в державі, зважаючи на те, що відповідач здійснив повне погашення заборгованості перед позивачем, позовні вимоги в частині стягнення штрафу правомірно були зменшені, а тому стягненню підлягає 15% від суми простроченого зобов'язання, що складає 891,18 грн. В решті штрафних санкцій слід відмовити.

Щодо заявленої вимоги про стягнення курсової різниці, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.3. договору фактичний курс купівлі долара США на дату складання цього договору становить 10.3 грн./долара США. Під фактичним курсом купівлі долара США розуміється курс купівлі долара США, встановлений філією та/або відділенням банку, в якому у продавця відкрито поточний рахунок, на відповідну дату.

Відповідно до ст. ст. 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вказаним договором сторони визначили, що у випадку порушення покупцем строків оплати встановлених цим договором, перерахунок вартості товару із врахуванням фактичного курсу купівлі долару США буде здійснюватись на дату надходження коштів, проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, хоча договором і передбачено формулу, за якою здійснюється відповідний перерахунок, але зобов'язання за ним було виконано 16.12.2014 при повній сплаті суми основного боргу за поставлений товар.. При цьому, під час зарахування позивачем оплат за договором, тобто, безпосередньо на момент надходження коштів, перерахунку вартості товару позивачем здійснено не було.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач, всупереч п. 2.2. договору, нараховує курсову різницю на дату надходження коштів без врахування того, чи сплачувались вони із простроченням.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Аналогічної правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 17.06.2015 у справі № 911/2044/14 та від 16.09.2015 у справі № 911/3606/13.

Крім того, визначення поняття «фактичний курс купівлі долара США», зазначеного у п.2.2. вказаного договору, сторонами не обумовлено.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що вимога щодо стягнення курсової різниці задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Київської області від 15.09.2015 у справі № 911/2982/15, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" на рішення господарського суду Київської області від 15.09.2015 у справі № 911/2982/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 15.09.2015 у справі № 911/2982/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/2982/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко