РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016Справа №910/3501/15-г

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія"

про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 3 806,28 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Погоржевська М.О., за довіреністю

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (далі - відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 3 806,28 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.02.2015 було порушено провадження у справі № 910/3501/15-г, розгляд справи призначено на 18.03.2015.

11.03.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

18.03.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмові пояснення та довідка про відсутність аналогічного спору.

У судове засідання 18.03.2015 представник позивача з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 18.02.2015 про порушення провадження у справі № 910/3501/15-г позивач виконав частково.

У судове засідання 18.03.2015 представник відповідача не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 18.02.2015 про порушення провадження у справі № 910/3501/15-г відповідач не виконав.

Розглянувши у судовому засіданні 18.03.2015 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовив у задоволенні вищезазначеного клопотання, у зв'язку з його необґрунтованістю.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 18.03.2015 не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням відповідачем та частковим виконанням позивачем вимог ухвали господарського суду міста Києва від 18.02.2015 про порушення провадження у справі № 910/3501/15-г, розгляд справи було відкладено на 08.04.2015.

06.04.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано відзив на позовну заяву.

У судове засідання 08.04.2015 представник позивача з'явився, представник відповідача не з'явився.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.04.2015 у даній справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.04.2015 провадження у справі № 910/3501/15-г було зупинено до проведення експертизи та отримання висновку судового експерта.

11.06.2015 до відділу діловодства господарського суду міста Києва надійшов лист від заступника директора Київського НДІ судових експертиз з клопотанням судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, разом з матеріалами справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.06.2015 провадження у справі № 910/3501/15-г було поновлено, задоволено клопотання судового експерта Київського НДІ судових експертиз, витребувано додаткові матеріали, необхідні для проведення експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.06.2015 провадження у справі № 910/3501/15-г було зупинено.

07.07.2015 до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли додаткові матеріали необхідні для проведення судової експертизи.

22.07.2015 до господарського суду міста Києва з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи № 910/3501/15-г без висновку експерта у зв'язку з невиконанням позивачем вимог експерта та суду в частині надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.07.2015 провадження у справі № 910/3501/15-г було поновлено та повторно призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.07.2015 провадження у справі № 910/3501/15-г було зупинено до проведення судової експертизи та отримання висновку судового експерта.

09.09.2015 до відділу діловодства господарського суду міста Києва надійшов лист від заступника директора Київського НДІ судових експертиз з клопотанням судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, разом з матеріалами справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.09.2015 провадження у справі № 910/3501/15-г було поновлено, частково задоволено клопотання судового експерта Київського НДІ судових експертиз.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.09.2015 провадження у справі було зупинено.

09.12.2015 до господарського суду міста Києва з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи № 910/3501/15-г без висновку експерта.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2015 провадження у справі № 910/3501/15-г було поновлено, розгляд справи призначено на 03.02.2016.

У судове засідання 03.02.2016 представник позивача з'явився, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 03.02.2016 не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

08.10.2012 між ОСОБА_2 (далі - страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - позивач) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0901-12-0170 (далі - Договір), відповідно до якого позивачем були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1.

26.08.2013, ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Рено», д.н.з. НОМЕР_2, по вул. Незалежності, в м. Івано-Франківську, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної дистанції та швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хонда» д.н.з. НОМЕР_1.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 26.09.2013 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Позивачем був складений та підписаний страховий акт № КА-4044 від 02.10.2013, згідно з яким пошкодження автомобіля марки «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок вищезазначеної ДТП, визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 3 806,28 грн.

На підставі сформованого страхового акту № КА-4044 від 02.10.2013, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 3 806,28 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 17559 від 02.10.2013.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Рено», державний номерний знак НОМЕР_2, на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - відповідач), згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/0442397.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, на підставі вищезазначених норм та у зв'язку з укладенням Полісу № АС/0442397 відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Рено», державний номерний знак НОМЕР_2.

Враховуючи те, що цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки «Рено», державний номерний знак НОМЕР_2, на момент скоєння вищезазначеної ДТП було застраховано відповідачем, що підтверджується Полісом № АС/442397, відповідач згідно з статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування" зобов'язаний в межах ліміту відповідальності виплатити страхове відшкодування позивачу.

Відповідач заперечує проти розміру страхового відшкодування, яке підлягає виплаті на користь позивача.

З метою встановлення всіх обставин справи, ухвалою господарського суду міста Києва у даній справі було призначену судову автотоварознавчу експертизу. На вирішення експерта було поставлено наступне питання: «Яка вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля марки «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1, який було пошкоджено внаслідок ДТП, яка сталась 26.08.2013 р. о 18 год. 30 хв. в м. Івано-Франківськ, на вул. Незалежності, за участю автомобіля марки «Рено», державний номерний знак НОМЕР_2, автомобіля марки «Субару», державний номерний знак НОМЕР_3 та автомобіля марки «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1?». Оплату за проведення експертизи було покладено на відповідача.

В свою чергу, відповідач неодноразово ухилявся від оплати судової експертизи, внаслідок чого матеріали справи № 910/3501/15-г повертались до господарського суду міста Києва без висновку судового експерта.

Згідно з частинами 4, 16, 17, 18 ст. 9 Закону України "Про страхування" розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Крім того, згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями п. 36.4. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" унормовано, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Верховним Судом України у Листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 року роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої, в тому числі, відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 25.12.2014 у справі № 910/13665/14.

В матеріалах справи наявна копія Рахунку № 13001873 від 11.09.2013, на підставі якого у відповідності до платіжного доручення № 17559 від 02.10.2013 позивачем було перераховано на рахунок СТО страхове відшкодування в сумі 3 806,28 грн, з метою проведення відновлювального ремонту транспортного засобу свого страхувальника (потерпілого).

Крім того, відповідач заперечуючи, у своєму відзиві зазначає, що розмір страхового відшкодування має бути зменшений на суму ПДВ.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Однак, відповідно до наявної у матеріалах справи копії платіжного доручення № 17559, позивач сплатив страхове відшкодування в сумі 3 806,28 грн на рахунок станції технічного обслуговування, а тому, у відповідності до приписів п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", сума страхового відшкодування не повинна бути зменшена на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Відповідач також заперечуючи проти позовних вимог, у своєму відзиві зазначає, що позивачем не враховано розмір франшизи, встановленої Полісом № АС/0442397.

Згідно з абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Полісом № АС/0442397 встановлено франшизу в розмірі 1 000,00 грн.

Позивачем не враховано франшизу, встановлену Полісом № АС/0442397, при визначенні розміру позовних вимог.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 3 806,28 грн підлягають частковому задоволенню в розмірі 2 806,28 грн (3 806,28 грн - розмір виплаченого страхового відшкодування позивачем за Договором; за вирахуванням 1 000,00 грн - франшиза, встановлена Полісом № АС/0442397).

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (03056, м. Київ, вулиця Борщагівська, будинок 145; ідентифікаційний код: 23734213) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вулиця Федорова Івана, будинок 32 літ.А; ідентифікаційний код: 30859524) страхове відшкодування в розмірі 2 806 (дві тисячі вісімсот шість) грн 28 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (03056, м. Київ, вулиця Борщагівська, будинок 145; ідентифікаційний код: 23734213) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вулиця Федорова Івана, будинок 32 літ.А; ідентифікаційний код: 30859524) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 347 (одна тисяча триста сорок сім) грн 01 коп.

Повне рішення складено 19.02.2016.

Суддя О.В. Нечай