РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2016 р. Справа № 906/1636/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Коломис В.В. ,

суддя Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 28.12.2015 року у справі № 906/1636/15 (суддя Маріщенко Л.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз"

про стягнення 12948862,69 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю (в судовому засіданні від 09.02.2016 року),

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю

Постанова виноситься 23.02.2016 року, оскільки в судовому засіданні 09.02.2016 року оголошувалась перерва до 23.02.2016 року.

В судовому засіданні 23.02.2016 року відповідно до ст.ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 28.12.2015 року в задоволенні позову ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" про стягнення 12948862,69 грн. відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позов.

Апеляційна скарга позивача обґрунтована зокрема тим, що рішення суду першої інстанції, на думку останнього, винесено з порушенням норм матеріального, а саме: ст. ст. 213, 525, 526, 559, 625, 631, 651, 654 ЦК України та процесуального права, а саме: ст. ст. 4-7, 43 ГПК України та без дослідження усіх істотних обставин, що мають значення для справи.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просив скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 28.12.2015 року та прийняти нове, яким позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечила доводи апеляційної скарги, вважає її безпідставною та необґрунтованою. Рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим та просила залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 04.01.2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13-144-ВТВ, згідно умов якого постачальник зобов'язується передати покупцеві природний газ, для виробничо-технічних втрат та нормованих втрат покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити газ на умовах цього договору.

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач поставив з січня 2013 по листопад 2014 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 158351137,03 грн. Зазначений факт підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2013 року, від 28.02.2013 року, від 31.03.2013 року, від 30.04.2013 року, від 31.05.2013 року, від 30.06.2013 року, від 31.07.2013 року, від 31.08.2013 року, від 30.09.2013 року, від 31.10.2013 року, від 30.11.2013 року, від 31.12.2013 року, від 31.01.14 року, від 28.02.2014 року, від 31.03.2014 року, від 30.04.2014 року, від 31.05.2014 року, від 30.06.2014 року, від 31.07.2014 року, від 31.08.2014 року, від 30.09.2014 року, від 31.10.2014 року, від 30.11.2014 року.

Згідно п. 6.1 договору сторони передбачили, що оплата за газ здійснюється покупцем грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа, наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

Проте, на думку позивача, відповідачем не вчасно проводились розрахунки за поставлений природний газ згідно договору, а відтак останнім порушено умови договору, що підтверджується сальдо підприємства та випискою по операціях по підприємству.

У зв'язку із зазначеним, позивачем було здійснено нарахування відповідачу 586640,94 грн. - 3% річних, 6638316,50 грн. - інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також, згідно п. 7.2 договору пені в розмірі 5723 905,25 грн.

Згідно п. 4.2. договору обсяг нормованих втрат та виробничо-технологічних витрат визначається відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики № 264 від 30.05.2003 року та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 року.

Судом встановлено, що з метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до укладеного договору сторонами укладено низку додаткових угод, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб відповідача у природному газі для потреб ВТВ та порядок проведення розрахунків між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що 22.12.2014 року сторонами укладено додаткову угоду № 11, згідно п. 1 якої позивач (продавець) зобов'язується передати у власність відповідачу (покупцеві) у 2013-2015 роках природний газ, а відповідач в свою чергу зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Зазначеною угодою сторони також узгодили обсяги природного газу. Відповідно до п. 2 додаткової угоди продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 року по 31.12. 2015 року газ в обсязі до 84061,473 тис,куб.м., в тому числі: у 2013 році - 13906,723 (тис.куб.м.), у 2014 році - до 24864,950 (тис.куб.м.), у 2015 році - до 45289,800 (тис.куб.м.).

Крім того, зазначеною додатковою угодою сторони змінили порядок розрахунків. Зокрема, викладено п. 6.1 ст. 6 "Порядок та умови проведення розрахунків у редакції, відповідно до якої "Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю у попередньому місяці відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем та покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. У будь - якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу."

Отже, остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу. Тільки у випадку проведення повної оплати НАК "Нафтогаз України" (як замовника послуг по договорах на розподіл природного газу виконавцю - ПАТ "Житомиргаз") за послуги з транспортування природного газу в попередньому місяці виключно до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки, відповідач проводить розрахунок за використаний природний газ по договору на купівлю - продажу природного газу для ВТВ та нормованих втрат до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим Договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки.

Цією ж додатковою угодою викладено статтю 11 "Строк дії Договору" у редакції, згідно якої договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Відтак, остаточний розрахунок за фактично використаний природній газ здійснюється покупцем не пізніше 20.01.2016 року, оскільки договір поставки газу діє до 31.12.2015 року.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ст. 626 ЦК України договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п. 1 ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Статтею 180 ГК України визначено істотні умови господарського договору. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Згідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами договір в частині поставки газу діє до 31.12.2015 року, відповідно, остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ має бути проведений до 20.01.2016 року.

Твердження позивача про те, що додаткова угода № 11 до договору № 13-144-ВТВ від 04.01.2013 року діє з моменту її підписання, а саме з 22.12.2014 року не може розповсюджуватися на правовідносини, що склалися між сторонами до 22.12.2014 року, в тому числі і щодо оплати природного газу, який був поставлений з січня 2013 року по листопад 2014 року, спростовуються вищевикладеним та судом до уваги не беруться.

Відповідачем не прострочено виконання грошового зобов'язання згідно договору, відтак, позивачем передчасно та безпідставно заявлена вимога щодо стягнення 12948862,69 грн. з яких: 6638316,50 грн. - інфляційні втрати; 586640,94 грн. - 3% річних; 5723905,25 грн. - пеня, згідно умов договору № 13-144-ВТВ від 04.01.2013 рок у зв'язку з несвоєчасною оплатою відповідачем коштів за спожитий газ за період із січня 2013 року по листопад 2014 року.

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Факт неналежного виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 13-144-ВТВ від 04.01.2013 року не доведений скаржником ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції, відтак, судом першої інстанції правомірно та підставно відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України"

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування чи зміни та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 28.12.2015 року у справі № 906/1636/15- без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.