номер провадження справи 32/70/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.02.2016 Справа № 908/2543/15-г

Суддя Проскуряков К.В., розглянувши скаргу від 15.12.2015 р. за вих. № ДСЮ-206 Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця на дії Центрально-Міського ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області

За позовом: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5) в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (49602, Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 108)

до відповідача: Державного підприємства Макіїввугілля (86157, Донецька область, м. Макіївка, пл. Радянська, 2; 02088, м. Київ, Дарницький район, вул. Промислова, буд. 10)

про стягнення 8 300,00 грн.

За участю: Центрально-Міського ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області (84313, Донецька область, м. Краматорськ, бул. Машинобудівників, 32)

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність №2298 від 30.12.2015 р.

Від відповідача: не зявився

Від ВДВС: не зявився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

23.12.2015 р. до господарського суду Запорізької області від Державного підприємства Придніпровська залізниця надійшла скарга від 15.12.2015 р. за вих. № ДСЮ 206 на дії Центрально-Міського ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області.

Ухвалою від 23.12.2015 р. вказану скаргу прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 01.02.2016 р.

Ухвалами від 01.02.2016 р. розгляд скарги відкладено на 22.02.2016 р. та здійснено процесуальне правонаступництво, залучено до участі у справу №908/2543/15-г Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в якості правонаступника Державного підприємства Придніпровська залізниця.

За письмовим клопотанням представника позивача, розгляд справи відбувався без фіксації судового процесу за допомогою технічних засобів.

У судовому засіданні 22.02.2016 р. представник позивача підтримав вимоги викладені у скарзі, у якій зазначено, що 24.11.2015 р. Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5) в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця направлено на адресу Центрально-Міського ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області заяву про відкриття виконавчого провадження за наказом господарського суду Запорізької області від 01.07.2015 р. №908/2543/15-г про стягнення з Державного підприємства Макіїввугілля на користь Державного підприємства Придніпровська залізниця штрафу у розмірі 8 300,00 грн., судового збору у сумі 1 827,00 грн. Виконуючим обовязки начальника Центрально-Міського ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області винесено постанову від 14.12.2015 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження та повернено наказ суду без виконання. Зазначену постанову прийнято на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на Закони України «Про боротьбу з тероризмом», «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. №1085-р, у звязку з неможливість проведення виконавчих дій на території АТО. Позивач вважає дії в.о. начальника Центрально-Міського ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області незаконними, а постанову такою, що підлягає скасуванню, оскільки при винесенні вказаної постанови ВДВС обмежився тільки тим, що адреса боржника знаходиться на тимчасово неконтрольованій Україною території, однак боржник відповідно до ЄРПОУ не перебуває в процесі припинення, має діючий договір з Донецькою залізницею, займається перевезеннями вантажів, має рахунки в банках та ТехПД залізниці. Таким чином, боржник веде господарську діяльність, що не виключає можливості ВДВС у відкритому виконавчому провадженні виявити майно та розрахункові рахунки в установах банку боржника, поза межами вказаної території. На підставі викладеного, скаржник просить суд визнати незаконними дії в.о. начальника Центрально-Міського ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області; скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.12.2015 р.; зобовязати відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню судового наказу господарського суду Запорізької області №908/2543/15-г від 01.07.2015 р. про стягнення з ДП «Макіїввугілля» на користь ДП «Придніпровська залізниця» заборгованості у сумі 10 127,00 грн.

Представники відповідача та Центрально-Міського ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце призначеного судового засідання були повідомлені належним чином шляхом направлення на їх адреси відповідних ухвал суду. Клопотань про розгляд скарги без уповноважених представників відповідача та ВДВС або про відкладення розгляду скарги на адресу суду не надходило. Документи витребувані ухвалами суду від 23.12.2015 р. та від 01.02.2016 р. не надіслали.

Господарським судом Запорізької області складено Акт від 24.12.2015 р. про те, що ухвала господарського суду Запорізької області від 23.12.2015 р. про прийняття до розгляду скарги на дії ВДВС, не приймається до пересилання адресату, на підставі листа Запорізької дирекції УДППЗ «Укрпошта» № 04-16-416 від 30.03.2015 р.

Відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 01.02.2016 р. місцезнаходженням Державного підприємства Макіїввугілля () є 02088, м. Київ, Дарницький район, вул. Промислова, буд. 10.

Як вбачається з матеріалів справи, копії ухвал від 01.02.2016 р. про відкладення розгляду скарги та про здійснення процесуального правонаступництва згідно зі штемпелем вихідної кореспонденції суду 03.02.2016 р. направлено на адресу відповідача, а саме: 02088, м. Київ, Дарницький район, вул. Промислова, буд. 10.

Таким чином, відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце призначеного судового засідання.

Розглянувши матеріали скарги та додані до неї документи, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 09.06.2015 р. у справі №908/2543/15-г позов задоволено, стягнуто з Державного підприємства Макіїввугілля на користь Державного підприємства Придніпровська залізниця штраф у розмірі 8 300,00 грн., судовий збір у сумі 1 827,00 грн.

На виконання зазначеного рішення судом видано наказ від 01.07.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП «Придніпровська залізниця» звернулося до Центрально-Міського ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області з заявою від 24.11.2015 р. за вих. №ДСЮ-161 про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу господарського суду Запорізької області від 01.07.2015 р. у справі №908/2543/15-г.

04.12.2015 р. в.о. начальника Центрально-Міського ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області розглянувши заву про примусове виконання наказу суду від 01.07.2015 р. у справі №908/2543/15-г, прийнято постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з тим, що згідно виконавчого документа боржник знаходиться за адресою: 86157, Донецька область, м. Макіївка, пл. Радянська, 2. Законами України «Про боротьбу з тероризмом», «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ін. визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції. 07.11.2014 р. розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р було затверджено перелік населених пунктів (зона АТО), на території яких органи державної виконавчої влади тимчасово не здійснюють або не в повному обсязі здійснюють свої повноваження. У звязку з чим виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій Україною території не провадяться.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

У постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження від 01.09.2015 р. ВДВС посилається на два Закони України, а саме: „Про боротьбу з тероризмом та „Про тимчасові заходи на період проведення анти терористичної операції.

Однак, положення вказаних законів не передбачають, що знаходження боржника на території проведення АТО є обставиною, що виключає здійснення виконавчого провадження органами державної виконавчої служби.

Розпорядження Кабінету Міністрів України 07.11.2014 р. № 1085-р., не є законом, який передбачає наявність обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Фактично, вказаними розпорядженнями визначено конкретні населені пункти на території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Відповідно до пунктів 1-3 ст. 13 Закону України „Про судоустрій та статус суддів судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України „Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Крім цього, вирішуючи справу Шмалько проти України Європейський суд з прав людини в п. 43 свого рішення від 20.07.2004 р. дійшов наступного висновку: Суд наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, як би стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також, як зазначив Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 р. № 11-рп/2012, за практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 р.). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

З огляду на викладене вбачається, що виконавче провадження - це завершальна стадія судового провадження, тому відмова державного виконавця у відкритті виконавчого провадження в даному випадку позбавляє стягувача можливості реалізувати своє право на судовий захист.

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (абзац 11 підпункт 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.03.2011 р. № 2-рп/2011 р.)

Суд зазначає, що неможливість ВДВС надіслати боржникові постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення є обставиною, що може утруднити виконання рішення суду, але не унеможливлює його виконання.

Крім цього, господарський суд Запорізької області розглянувши справу №908/25437/15-г по суті, прийняв рішення від 09.06.2015 р., не зважаючи, що місцезнаходження відповідача, а саме м. Макіївка, яке Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 р. №1085-р віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, оскільки суд, відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції" від 12.09.2014 р. № 01-06/1290/14 (з урахуванням змін та доповнень від 01.12.2014 р. №01-06/2052/14), здійснював розгляд справи та повідомляв відповідача в установлений законом спосіб про дату, час та місце призначених судових засідань, отже вказане свідчить, що Розпорядження КМУ від 07.11.2014 р. №1085-р. не поширюється на судові процедури, в тому числі при виконанні рішення суду.

Суд зазначає, що поки органами державної влади України не прийнято відповідне рішення про відсутність компетенції судів щодо здійснення правосуддя відносно субєктів господарювання, які зареєстровані на території проведення антитерористичної операції відповідно до переліку населених пунктів, визначених у Розпорядженні КМУ від 07.11.2014 р. №1085-р., то органи державної виконавчої служби, які є складовою частиною судової системи України, повинні виконувати свої повноваження та функції відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. за №512/5 та здійснювати всі можливі заходи примусового впливу щодо виконання рішень судів, які прийняті відносно зазначених субєктів господарювання.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11 «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Крім того, суд враховує, що відповідно ч.ч. 1 та 3 ст. 20 Закону України „Про виконавче провадження виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Судом встановлено, що ухвалами господарського суду Запорізької області від 23.12.2015 р. та 01.02.2016 р. у Центрально-Міського ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області були витребувані письмові пояснення по суті скарги, матеріали виконавчого провадження, однак вказані документи ВДВС без поважних причин до суду не надіслав, а отже суд приходить до висновку, що на час прийняття Центрально-Міським ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області постанови від 01.09.2015 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження, ВДВС не проводилось жодних дій щодо зясування місцезнаходження постійно діючого органу боржника або його майна, а отже виконавчою службою не були використані в повній мірі права, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», що призвело до прийняття постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, яка порушує права стягувача.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що фактична реєстрація підприємства на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, не виключає можливості Центрально-Міського ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області у відкритому виконавчому провадженні вживати заходи щодо виявлення майна та розрахункових рахунків в установах банку боржника, в тому числі поза межами вказаної території, та вжиття інших заходів примусового виконання передбачених законом.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 01.02.2016 р. місцезнаходженням Державного підприємства Макіїввугілля () є 02088, м. Київ, Дарницький район, вул. Промислова, буд. 10.

Таким чином, державний виконавець у процесі виконавчого провадження встановивши зміни місцезнаходження відповідача відповідно до ч. 5 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» був зобовязаний наіслати матеріали виконавчого провадження до відділу державної виконавчої служби за новим місцезнаходженням боржника.

Відповідно до ст. 12 Закону України Про Виконавче провадження, сторони виконавчого провадження мають право, між іншим, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 121 - 2 Господарського процесуального України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Пунктом 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.12 р. № 9, визначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Відповідно до ст. 33 ГПК України обовязок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, Центрально-Міським ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області не надано суду належних та допустимих доказів того, що реєстрація боржника на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, є тією обставиною, що виключає здійснення виконавчого провадження.

Крім цього, неможливість направлення Центрально-Міським ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області поштової кореспонденції на адресу боржника не визначено Законом України «Про виконавче провадження» як підстава для відмови у відкритті виконавчого провадження.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставною відмову державного виконавця у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 01.07.2015 р. у справі №908/2543/15-г на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи положення пункту 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.12 р. № 9, суд вважає за можливе визнати незаконними дії Центрально-Міського ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області та визнати недійсною постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.12.2015 р.

Відповідно до п. 1 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 1 ст. 25 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Щодо вимоги про зобовязання відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню судового наказу господарського суду Запорізької області №908/2543/15-г від 01.07.2015 р. про стягнення з ДП «Макіїввугілля» на користь ДП «Придніпровська залізниця» заборгованості у сумі 10 127,00 грн. суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки як встановлено судом, боржник перереєстрований за новою адресою, а саме: 02088, м. Київ, Дарницький район, вул. Промислова, буд. 10 та ПАТ Українська залізниця в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця ПАТ Українська залізниця може звернутися до відділу державної виконавчої служби за місцем нової реєстрації боржника.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що скарга від 15.12.2015 р. за вих. № ДСЮ-206 Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця на дії Центрально-Міського ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області, підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу від 15.12.2015 р. за вих. № ДСЮ-206 Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця на дії Центрально-Міського ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області задовольнити частково.

2. Визнати незаконними дії Центрально-Міського ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.12.2015 р. про стягнення з ДП «Макіїввугілля» на користь ДП «Придніпровська залізниця» штрафу у розмірі 8 300,00 грн. та судового збору у розмірі 1 827,00 грн. на підставі п. 8 ч. 1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження».

3. Визнати недійсною постанову Центрально-Міського ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.12.2015 р. про стягнення з ДП «Макіїввугілля» на користь ДП «Придніпровська залізниця» штрафу у розмірі 8 300,00 грн. та судового збору у розмірі 1 827,00 грн. на підставі п. 8 ч. 1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження».

4. В іншій частині скаргу відхилити.

6. Копію ухвали направити сторонам у справі та Центрально-Міського ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області (84313, Донецька область, м. Краматорськ, бул. Машинобудівників, 32).

Суддя К.В.Проскуряков