Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

« 18 » лютого 2016 року Справа №927/1446/15

За ПОЗОВОМ: Товариства з обмеженою відповідальністю "Понори"

вул. Леніна, 13, с. Понори, Талалаївський район, Чернігівська область, 17221

До ВІДПОВІДАЧА-1: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

АДРЕСА_1

ВІДПОВІДАЧА-2: Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області

вул. Жовтнева, 17, с. Понори, Талалаївський район, Чернігівська область, 17221

ВІДПОВІДАЧА-3: Реєстраційної служби Талалаївського районного управління юстиції Чернігівської області

вул. Радянська, 38-А, смт. Талалаївка, Талалаївський район, Чернігівська область,

17200

Про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації права оренди

Суддя І.В. Кушнір

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від Позивача: Лавріненко І.А. - представник, довіреність б/н від 19.08.2015.

Від Відповідача-1: ОСОБА_3 - представник, довіреність б/н від 03.11.2015.

Від Відповідача-2: не з'явився.

Від Відповідача-3: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Понори" подано позов до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області про:

1) визнання незаконним та скасування рішення Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області "Про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду", прийнятого на двадцять другій сесії Понорівської сільської ради шостого скликання 28.11.2013;

2) визнання незаконним та скасування рішення Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області "Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду", прийнятого на тридцятій сесії Понорівської сільської ради шостого скликання 21.10.2014;

3) визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №б/н від 11.11.2014 площею 0,0205га, кадастровий номер НОМЕР_1, укладений між Понорівською сільською радою та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1;

4) скасування державної реєстрації права оренди ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0205 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що надання Відповідачем-2 земельної ділянки в оренду Відповідачу-1 було здійснено з порушенням чинного законодавства, Відповідач-2 перевищив свої повноваження та незаконно прийняв рішення від 28.11.2013 та 21.10.2014, порушивши процедуру, передбачену ч.1 ст. 134 Земельного кодексу України, оскільки згідно ч.2 ст.134 Земельного кодексу України без продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) можуть передаватися лише ті земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані об'єкти нерухомості (будівлі, споруди), що перебувають саме у власності фізичних та юридичних осіб. Оскільки будівля є власністю Позивача, а Відповідач-1 є лише Орендарем, чинне земельне законодавство (ч.1 ст.134 Земельного кодексу України) передбачає обов'язкове проведення земельних торгів для укладення договору оренди, а відсутність вищевказаної процедури є підставою для визнання укладеного правочину недійсним. На думку Позивача, Відповідач-1 не мав жодних правових підстав оформити право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля магазину, що не є його власністю, та навіть не перебуває у його користуванні.

У судовому засіданні 08.12.2015 представник Позивача підтримав позов у повному обсязі.

Представник Відповідача-1 надав відзив на позовну заяву та письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду, які суд долучив до матеріалів справи.

У вищевказаному відзиві Відповідач-1 просить припинити провадження у справі в частині позовних вимог щодо незаконності та скасування рішень Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області, оскільки, на думку Відповідача-1, спір, пов'язаний з оскарженням рішення органу місцевого самоврядування, як суб'єкта владних повноважень, є публічно-правовим спором та не підвідомчий господарським судам, а в іншій частині позовних вимог винести рішення про відмову у позові.

Обґрунтовуючи заперечення Відповідачем-1 зазначено, що договір оренди землі від 11.11.2014 зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що у Державному реєстрі вчинено відповідний запис, договір повністю відповідає Типовому договору оренди землі, у ньому вказаний розмір та план земельної ділянки, її склад і місце розташування, а тому, на думку Відповідача-1 відсутні підстави для визнання його недійсним. Крім того, Позивачем не надано доказів, що магазин за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться у власності ТОВ "Понори" або Колгоспу ім. Леніна та право власності на вказаний магазин зареєстровано у відповідному реєстрі.

На думку Відповідача-1, оскільки Позивач не відноситься до сторін, що підписали спірний договір оренди землі, не є державним органом влади, не надав доказів на підтвердження права власності на нежитлову будівлю, яка розміщена на земельній ділянці, яку орендує Відповідач-1, то правовідносини, які виникли з оскаржуваного Позивачем договору оренди землі, не порушують його права та не впливають на його обов'язки.

Також Відповідач-1 вважає, що вимога Позивача про скасування державної реєстрації договору не відноситься до юрисдикції господарського судочинства, так як Реєстраційна служба Талалаївського районного управління юстиції Чернігівської області згідно з чинним законодавством є суб'єктом владних повноважень, а тому позовні вимоги щодо оскарження її дій віднесено до справ адміністративної юрисдикції.

Представник Відповідача-2 у судове засідання 08.12.2015 не з'явився, до початку судового засідання 08.12.2015 від Відповідача-2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Також від Відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, письмові пояснення та копія рішення про призначення Понорівського сільського голови Талалаївського району Чернігівської області, які суд долучив до матеріалів справи.

У відзиві на позовну заяву Відповідач-2 заперечує проти позову та зазначає, що сесія сільської ради керувалася тим, що між Позивачем та Відповідачем-1 підписано договір оренди магазину, і намірів розірвати договір до моменту надання рішення сільської ради про надання земельної ділянки під будівлею в оренду Відповідачу-1 у Позивача не виникало. Тому Відповідач-2 вважав, що Позивач не заперечує і щодо оренди земельної ділянки під магазином, так як сам Позивач про взяття в оренду даної земельної ділянки жодних клопотань не заявляв. Під час прийняття спірних рішень сесія сільської ради вирішила, що незважаючи на те, що ст.120 ЗК України закріплює право користування землею під придбаними будівлями та спорудами (у даному випадку орендованою), це не позбавляє орендаря нерухомості від необхідності оформлення прав на землю в установленому порядку.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 08.12.2015 провадження у справі №927/1446/15 було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням, прийнятим господарським судом Чернігівської області за результатами розгляду справи №927/1282/15.

Як вбачається з Бази даних "Діловодство спеціалізованого суду", рішенням господарського суду Чернігівської області від 14.12.2015 у справі №927/1282/15 в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Понори" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про повернення майна відмовлено повністю. Дане рішення сторонами не оскаржувалося, набрало законної сили 29.12.2015. Копія вказаного рішення роздрукована судом з Бази даних "Діловодство спеціалізованого суду" та долучена до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 26.01.2016 провадження у справі №927/1446/15 поновлено, розгляд справи призначено на 04.02.2016.

Одночасно даною ухвалою залучено до участі у справі в якості Відповідача-3 Реєстраційну службу Талалаївського районного управління юстиції Чернігівської області.

У судовому засіданні 04.02.2016 представник Позивача на виконання ухвали суду від 26.01.2016 надав письмові пояснення по справі, де просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. До пояснень додані копії протоколу Загальних зборів уповноважених членів КСП "Понори" №2 від 29.02.2000, акту від 24.02.2000 про перелік майна, що не підлягає паюванню та довідки №269 від 01.12.2015. Суд долучив надані документи до матеріалів справи.

У судовому засіданні 04.02.2016 представник Відповідача-1 заявив усне клопотання про фіксацію судового засідання технічними засобами, яке задоволено судом.

У судовому засіданні 18.02.2016 представник Позивача підтримав позовні вимоги.

Представник Відповідача-1 заперечив проти позову.

Представник Відповідача-2 у судове засідання 18.02.2016 не з'явився, Відповідач-2 про причини неявки представника не повідомив, письмових заяв, клопотань чи пояснень не надіслав, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач-3 письмового відзиву на позов не надав, явки представника у судові засідання 04.02.2016 та 18.02.2016 не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвал суду від 26.01.2016 та від 04.02.2016), наявні в матеріалах справи. Про поважність причин не з'явлення представника Відповідача-3 у судові засідання суд не повідомлено, письмових заяв, клопотань чи пояснень не надіслано.

Враховуючи, що Відповідач-2 та Відповідач-3 не скористалися своїм правом брати участь у судових засіданнях, письмових заяв та клопотань ними суду не надано, в матеріалах справи мається відзив на позов Відповідача-2 суд приходить висновку про розгляд справи за наявними матеріалами та без участі представників Відповідача-2 та Відповідача-3.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача-1, суд,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як фізична особа-підприємець 03.11.2008 (свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_2).

26.11.2013 Відповідач-1 (Фізична особа - підприємець ОСОБА_1) звернулась до сільського голови Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області Дупи А.П. із заявою про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду під комерційною діяльністю (під магазином) орієнтовною площею 0,06 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області "Про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду", прийнятому на двадцять другій сесії Понорівської сільської ради шостого скликання 28.11.2013, ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду із земель комунальної власності Понорівської сільської ради для комерційного використання (під магазином) яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 орієнтовною площею 0,06 га.

20.10.2014 Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до в.о.сільського голови Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області Пустовар Л.М. із заявою про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по АДРЕСА_2 загальною площею 0,0205 га.

Рішенням Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області "Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду", прийнятого на тридцятій сесії Понорівської сільської ради шостого скликання 21.10.2014, затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по АДРЕСА_2 площею 0,0205 га, та передано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку, яка знаходиться за адресою по АДРЕСА_2 розміром 0,0205 га для розміщення торгівлі строком на 15 років.

11 листопада 2014 року між Понорівською сільською радою Талалаївського району Чернігівської області (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір оренди землі (далі - Договір).

Відповідно до п.1. Договору Орендодавець (Відповідач-2) на підставі рішення від 21.10.2014 (30 сесія 6 скликання) надає, а Орендар (Відповідач-1) приймає у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі, що використовується в комерційних цілях, яка знаходиться у АДРЕСА_2.

Згідно з п.2 Договору в оренду передається земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 загальною площею 0,0205 га.

Згідно з п.8 Договору він укладений на 15 років.

В матеріалах справи містяться копії плану земельної ділянки, кадастрового плану земельної ділянки, акту визначення в натурі (на місцевості) зовнішніх меж земельної ділянки.

Вищевказана земельна ділянка передана Відповідачем-2 Відповідачу-1 за актом приймання-передачі земельної ділянки від 11.11.2014.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 03.12.2014, копія якого міститься в матеріалах справи, Державним реєстратором Мань Вітою Володимирівною, Реєстраційна служба Талалаївського районного управління юстиції Чернігівської області, 03.12.2014 зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 0,0205 га, кадастровий номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Орендар - ОСОБА_1, Орендодавець - Понорівська сільська рада, підстава виникнення іншого речового права - договір оренди землі від 11.11.2014, укладений між Понорівською сільською радою та ОСОБА_1

Вважаючи вищевказані рішення, договір оренди землі та державну реєстрацію права оренди Відповідача-1 незаконними та такими, що порушують його права, Позивач звернувся з зазначеним позовом про визнання незаконними та скасування цих рішень, визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації права оренди.

Досліджуючи позовні вимоги та заперечення на них, суд відмічає наступне.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України:

"Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами."

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України:

"Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування."

Згідно ч.2 ст.16 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин 26.11.2013:

«Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.»

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.124 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин 26.11.2013:

« 1. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

2. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

3. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.»

Згідно з ч.1, абз.2 ч.2 ст.134 даного Кодексу:

« 1. Земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

2. Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.»

Відповідно до ч.ч.1-3,6,10 ст.123 зазначеного Кодексу:

1. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

2. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

3. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

6. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

10. Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються:

· затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

· вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності);

· надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

З вищевказаних заяви Відповідача-1 від 26.11.2013 про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та відповідного рішення Відповідача-2 про надання такого дозволу від 28.11.2013 вбачається, що вимагався та надавався дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду із земель комунальної власності Понорівської сільської ради для комерційного використання (під магазином) орієнтовною площею 0,06 га.

Тобто, фактично цільове призначення земельної ділянки було пов'язано з використанням та обслуговування вже збудованої та розташованої на цій земельній ділянці будівлі магазину.

Разом з тим, з вищевказаної заяви Відповідача-1 від 20.10.2014 про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та відповідного п.1 рішення Відповідача-2 від 21.10.2014 про затвердження такого проекту із землеустрою вбачається, що фактично було затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,0205 га.

Тобто, на відміну від попередньої заяви та рішення в даному випадку до цільового призначення вже добавлені будівництво та обслуговування невідомої кількості нових будівель за відсутності конкретизації, чи обслуговування буде лише новозбудованих будівель, чи і тих, що вже знаходяться на цій земельній ділянці.

В свою чергу запланована площа земельної ділянки зменшилася практично втричі.

Крім того, пунктом 2 зазначеного рішення Відповідача-2 від 21.10.2014 передано в оренду спірну земельну ділянку вже з цільовим призначенням: для розміщення торгівлі.

При цьому, що розуміється під поняттям «розміщення» та поняттям «торгівлі» (будівництво нових чи використання та експлуатація наявних об'єктів, яких саме об'єктів: будівель - об'єктів нерухомості, кіосків - малих архітектурних форм, прилавків чи торгівлі з машини або причіпка тощо) з рішення не вбачається.

В п.1 спірного Договору оренди землі від 11.11.2014 зазначено, що передається у строкове платне користування земельна ділянка несільськогосподарського призначення - земля що використовується в комерційних цілях, без вказівки яких саме цілях.

Відповідно до п.3 Договору на земельній ділянці знаходиться магазин продовольчих товарів.

У п.14 Договору зазначено, що земельна ділянка передається в оренду для обслуговування магазину продовольчих товарів.

Разом з тим, вже в п.15 зазначено, що цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

З викладеного вбачається, що Відповідач-1 та Відповідач-2 фактично розпочавши процедуру оформлення передачі в оренду спірної земельної ділянки без проведення аукціону з підстав знаходження на цій земельній ділянці будівлі нерухомості, в подальшому переінакшили ціль отримання цієї ділянки вже в будівництво та обслуговування будівель торгівлі та розміщення торгівлі.

При цьому, ці застосовані нові формулювання цілі передачі в оренду земельної ділянки не дають змоги дійти чіткого та однозначного висновку, чи взагалі залишилася при прийнятті другого спірного рішення Відповідача-2 від 21.10.2014 першопочаткова ціль передачі, визначена першим спірним рішенням Відповідача-2 від 28.11.2013, а саме обслуговування лише вже наявної на земельній ділянці будівлі магазину.

В свою чергу, в спірному договорі оренди фактично змішані вже обидві цілі.

Разом з тим, ні Відповідачем-1, ні Відповідачем-2 не представлено суду доказів, що ч.2 ст.134 Земельного кодексу України передбачає можливість надання без продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельних ділянок державної чи комунальної власності фізичним чи юридичним особам саме для будівництва об'єктів торгівлі, як не представлено і доказів, що ст.ст.123,124 Земельного кодексу України передбачають можливість зміни цілі отримання земельної ділянки, визначеної рішенням про дозвіл розробки проекту землеустрою, при розробці та затверджені такого проекту.

Крім того, вищевказана ч.3 ст.124 Земельного кодексу України передбачає, що в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу здійснюється передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.»

Згідно з абз.2 ч.2 ст.134 даного Кодексу, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.»

З системного аналізу цих двох статей вбачається, що в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу, та без продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) отримати в оренду земельні ділянки, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть лише саме власники і лише розташованих на даних земельних ділянках об'єктів саме нерухомого майна (будівель, споруд).

Згідно з ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України:

«Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.»

Ні Відповідачем-1, ні Відповідачем-2 не представлено суду доказів ні державної реєстрації будівлі магазину як об'єкта нерухомості взагалі, ні державної реєстрації права власності на дану будівлю саме за Відповідачем-2.

Навпаки, як вбачається з пояснень Відповідача-2 та представлених ним документів Відповідач при зверненні з відповідними заявами про отримання спірної земельної ділянки в оренду додавав до цих заяв договір оренди магазину, укладений між Позивачем та Відповідачем-1 03.11.2008.

Тобто, вже при зазначеному зверненні Відповідач-1 чітко визначив себе саме орендарем, а не власником даної будівлі.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що вищевказані спірні рішення Відповідача-2 від 28.11.2013 та від 21.10.2014 прийняті, а спірний Договір оренди землі від 11.11.2014 укладений з порушеннями вимог наведених ч.2 ст.16 Закону України «Про оренду землі», ч.ч.1-3,6,10 ст.123, ч.ч.1-3 ст.124 ч.1 та ч.1, абз.2 ч.2 ст.134 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин 26.11.2013.

Разом з тим, згідно з вказівками, які містить п.2 Роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 №02-5/35 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Відповідно до п.2.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" №6 від 17.05.2011 (із змінами) з позовами про визнання недійсними правочинів щодо земельних ділянок мають право звертатися сторони цих правочинів (договорів), а також інші зацікавлені особи, зокрема, особи, що мають право на придбання земельної ділянки, яка є предметом спірного договору. При цьому інтерес такої особи стосовно придбання у власність земельної ділянки має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам, а також відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надане в резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 (справа № 1-10/2004).

Предметом даного спору Позивач фактично визначив свій порушений охоронюваний законом інтерес отримати в оренду спірну земельну ділянку, тобто даний спір в першу чергу носить земельний характер.

При цьому, в позові Позивач чітко визначив, що дана земельна ділянка знаходиться під будівлею магазину, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2, яка, на думку Позивача, є його власністю, а тому і право оформлення земельної ділянки під даною будівлею належить саме йому.

Крім того, і оформлення права користування даною земельною ділянкою Позивачу необхідно саме для того, щоб здійснити державну реєстрацію права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна - будівлю цього магазину.

Таким чином, визначений Позивачем порушений охоронюваний законом інтерес отримати в оренду спірну земельну ділянку не є якимось окремим інтересом, виниклим самим по собі, по самостійним підставам, які носять виключно земельний характер, а прямо витікають, є похідними від заявленого Позивачем права власності на будівлю вищевказаного магазину.

Даний висновок суду підтверджується і тим, що ухвалою суду від 27.11.2015 від Позивача витребовувалося письмове пояснення з відповідним нормативно-правовим обґрунтуванням та доданням відповідних доказів, які дії вживалися Позивачем для отримання спірної земельної ділянки в оренду чи власність та який результат цих дій.

Позивачем не представлено суду жодних доказів звернення до Відповідача-2 з заявами як про отримання спірної земельної ділянки в оренду чи власність для обслуговування чи оформлення будівлі магазину на ній, так і отримання цієї земельної ділянки в загальному порядку без прив'язки до факту знаходження на ній будівлі, в тому числі і доказів такого звернення до 26.11.2013, коли така процедура оформлення розпочалася Відповідачем-1.

Такти чином, Позивач не довів, що на момент виникнення спірних правовідносин 26.11.2013 він виявив інтерес на отримання даної земельної ділянки (самої по собі або через будівлю на ній), а отже в нього виникло право на придбання земельної ділянки, яке було б порушено спірними рішеннями та договору.

З приводу представлених Позивачем пояснень та доказів права власності на спірну будівлю магазину та заперечень Відповідача-1 на них, суд відмічає наступне.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 14.12.2015 у справі №927/1282/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Понори" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про повернення майна у позові відмовлено повністю.

Як вбачається з вищевказаного рішення, при розгляді справи №927/1282/15 судом встановлено таке.

Позивач - ТОВ «Понори» відповідно до положень ч.1 ст.33 ГПК України, повинен був довести, що на майно, яке він просить повернути товариству, він має відповідні майнові права або він є власником вказаного майна.

Судом при прийнятті рішення по справі №927/1282/15 були проаналізовані ті ж самі докази, що і представлені ТОВ «Понори» і ФОП ОСОБА_1 в цій справі.

При цьому суд дійшов наступних висновків.

Доказів про введення спірного об'єкта нерухомості у експлуатацію сторонами суду не надано.

Надані суду свідоцтва про право власності на майновий пай КСП, договір оренди майна від 21.01.2005 з додатком, договір купівлі-продажу майна з відстрочкою платежу, що знаходиться в спільній частковій власності від 21.01.01.2005 з актом приймання-передачі до нього, договір безоплатного користування та володіння майном від 21.01.2005 з додатком №2 до нього, відомості на видачу грошей на майновий пай колишнім членам КСП "Понори", перелік майна уточненого пайового фонду колишнього КСП "Понори", перелік майна пайового фонду реорганізованого КСП "Понори", що передається у власність ТОВ "Понори", акт приймання передачі від 15.11.2012 не підтверджують передачу у власність або інших прав на спірний магазин Позивачу.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, право власності або інше речове право на об'єкт нерухомого майна - будівлю магазину в АДРЕСА_2, за Позивачем не зареєстроване.

Отже, Позивачем не доведено, що він є власником спірного магазину або йому належать майнові права на вказаний об'єкт нерухомості.

Сам по собі факт знаходження майна на балансі Позивача не є доказом права власності чи законного володіння.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що права Позивача не є порушеними і у позові необхідно відмовити повністю.

Рішення господарського суду Чернігівської області від 14.12.2015 у справі №927/1282/15 набрало законної сили 29.12.2015, що вбачається з інформації, наявної в Базі даних "Діловодство спеціалізованого суду" господарського суду Чернігівської області та відповідної відмітки про набрання рішенням законної сили на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України "Про доступ до судових рішень":

"Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру."

Таким чином, дані Єдиного державного реєстру судових рішень є офіційною інформацією.

З викладеного вбачається, що Позивач у вищевказаній та даній справі - ТОВ «Понори» навіть не оскаржувало в апеляційному та касаційному порядку рішення господарського суду Чернігівської області від 14.12.2015 у справі №927/1282/15, а отже фактично погодилося з вищевказаними висновками суду, викладеними у наведеному рішенні.

Крім того, у зазначеному рішенні суд вказав, що Позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спірний об'єкт нерухомості у загальному порядку.

Доказів того, що Позивач скористався цим правом, суду на момент винесення рішення по даній справі не представлено.

Відповідно до ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі викладеного, судом не приймаються доводи Позивача, що він є власником спірної будівлі магазину, та не досліджуються докази на підтвердження цього, оскільки це вже було предметом розгляду справи №927/1282/15.

З урахуванням цього, суд доходить висновку, що Позивачем не доведено порушення його права на придбання спірної земельної ділянки саме як власника розташованої на цій земельній ділянці будівлі.

У наданих представником Позивача у судовому засіданні письмових поясненнях, зазначено, що оскільки ФОП ОСОБА_1 є орендарем земельної ділянки, яка знаходиться під магазином, Позивач на даний час позбавлений законодавчої можливості здійснити державну реєстрацію права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна, у зв'язку з чим права Позивача є порушеними та підлягають захисту.

Як зазначає Позивач, для проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна необхідно надати документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку. Подібним документом, який би підтверджував би право Позивача на земельну ділянку може бути договір її оренди, однак такий договір був укладений між Відповідачем-1 та Відповідачем-2.

Дані доводи судом не приймаються з наступних підстав.

Як зазначено вище, з системного аналізу ч.3 ст.124 та абз.2 ч.2 ст.134 Земельного кодексу України вбачається, що в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу, та без продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) отримати в оренду земельні ділянки, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть лише власники і лише розташованих на даних земельних ділянках об'єктів саме нерухомого майна (будівель, споруд).

Проте, Позивач не довів, що він є власником будівлі магазину та має відповідні правовстановлюючі документи, що давало б можливість отримання земельної ділянки без земельних торгів на підставі вищевказаних норм Земельного кодексу України.

Доказів же звернення про отримання земельної ділянки в загальному порядку (без прив'язки до будівлі) до моменту виникнення спірних правовідносин, а отже, що у нього виникло право на придбання даної земельної ділянки в загальному порядку, а не як у власника будівлі, Позивач, як зазначено судом вище, не надав.

Крім того, на думку Позивача, його, як особу, якій з 12.03.1991 року згідно з Актом вибору земельної ділянки Колгоспу ім. Леніна в центральній частині АДРЕСА_2 було обрано земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва магазину товарів повсякденного попиту, було неправомірно позбавлено права користування вищевказаним майном. Вказаний акт вибору земельної ділянки 12.03.1991 скасований не був, у судовому порядку недійсним також не визнаний.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.20 Земельного кодексу Української РСР в редакції, чинній на момент видачі даного акту:

«Відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР.

Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування.

Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР.»

Таким чином, акт вибору земельної ділянки і на момент його видачі в 1991 році не являвся правовстановлюючим документом, який би підтверджував факт встановлення права довгострокового чи короткострокового тимчасового користування землею, тим більше існування даного права користування землею на даний момент.

З урахуванням викладеного, судом не приймаються доводи Позивача в цій частині.

У відзиві на позов Відповідачем-1 заявлено клопотання про припинення провадження у справі №927/1446/15 в частині позовних вимог щодо незаконності та скасування рішень Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області, оскільки, на думку Відповідача-1, спір, пов'язаний з оскарженням рішення органу місцевого самоврядування, як суб'єкта владних повноважень, є публічно-правовим спором та не підвідомчий господарським судам.

Згідно з ч.1 ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З метою формування однакових підходів до правильного застосування судами норм процесуального права в частині визначення правил підсудності або встановленої законом компетенції судів, судові палати в цивільних, адміністративних та господарських справах Верховного Суду України в постанові Верховного Суду України №6-2510ц15 від 16 грудня 2015 року висловили такий правовий висновок для визначення правил підсудності справ у сфері земельних відносин:

«Рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Як зазначено в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" №6 від 17.05.2011 (із змінами):

"У вирішенні питання про те, чи мають земельні відносини приватноправовий характер, слід враховувати таке.

1.2.1. Виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 148 Господарського кодексу України (далі - ГК України), земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

1.2.2. З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. (абзац перший підпункту 1.2.2 підпункту 1.2 пункту 1 із змінами, внесеними згідно з постановою пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 8)

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі господарським судам.

1.2.4. За змістом статей 13, 14 Конституції України, статті 11 ЦК України, статей 123, 124, 127, 128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам.

1.2.5. Спір, що виник внаслідок порушення права суб'єкта господарської діяльності на земельну ділянку, в тому числі органами державної влади та місцевого самоврядування, є спором про право цивільне і підлягає розгляду за правилами ГПК.

Зокрема, відповідно до статті 20 ГК України, статей 16, 393 ЦК України визнання судом незаконним і скасування акта органів державної влади, влади Автономної Республіки Крим або місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, належить до способів захисту права власності. Предметом спору є захист права власності особи, а не публічно-правових інтересів держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади.

1.3. У порядку господарського судочинства вирішенню підлягають такі категорії спорів, засновані на положеннях статті 319 ЦК України, глав 27, 29, 33, 34 ЦК України та глави 15 ГК України, розділів III - V ЗК України:

- про визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування з питань передачі земельних ділянок у власність чи надання їх у користування, припинення права власності на земельні ділянки, вилучення цих ділянок з користування і про зобов'язання названих органів залежно від характеру спору виконати певні дії, як цього вимагають приписи чинного законодавства."

З урахуванням вищевикладеного, а також того, що Позивачем фактично оскаржуються рішення Відповідача-2, на підставі яких у Відповідача-1 виникло цивільне право оренди спірної земельної ділянки, клопотання Відповідача-1 про припинення провадження у справі №927/1446/15 в частині позовних вимог щодо незаконності та скасування рішень Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.43 Господарського процесуального кодексу України:

"Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили."

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що Позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами:

· доведено незаконність рішень Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області "Про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду", прийнятого на двадцять другій сесії Понорівської сільської ради шостого скликання 28.11.2013 та "Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду", прийнятого на тридцятій сесії Понорівської сільської ради шостого скликання 21.10.2014, а також договору оренди землі від 11.11.2014 площею 0,0205га, кадастровий номер НОМЕР_1, укладеного між Понорівською сільською радою та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1,

· проте не доведено порушення даними рішеннями та договором оренди права або охоронюваного законом інтересу Позивача на спірну земельну ділянку або на придбання спірної земельної ділянки,

а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Досліджуючи позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права оренди ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0205 га, кадастровий номер НОМЕР_1, та заперечення Відповідача-1 на позов в цій частині, суд відмічає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»:

«Місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності.»

Підвідомчість справ господарським судам визначена ст.12 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч.ч.1,2 ст.1 Господарського процесуального кодексу України:

„Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності."

Статтею 4-1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом, та розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Таким чином, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає положенням статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

Відповідно до п.п.1,6 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; територіальні органи Міністерства юстиції України - територіальні органи Міністерства юстиції України, що забезпечують реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі;

Згідно з ч.1. ст.6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" організаційну систему державної реєстрації прав становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб'єкти державної реєстрації прав:

виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;

акредитовані суб'єкти;

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Відповідно до п.1 ст.7 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Міністерство юстиції України забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав.

Згідно зі ст.8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень":

"Територіальні органи Міністерства юстиції України в межах території, на якій вони здійснюють свою діяльність:

1) здійснюють контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав;

2) розглядають скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації прав та приймають обов'язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;

3) складають протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення;

4) організовують роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів;

5) забезпечують доступ державних реєстраторів до Державного реєстру прав та приймають рішення про блокування такого доступу у випадках, передбачених цим Законом;

6) здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами."

Таким чином, Реєстраційна служба Талалаївського районного управління юстиції Чернігівської області, яка підпорядковується Міністерству юстиції України, діє в спірних правовідносинах як суб'єкт владних повноважень, на який покладено виконання владних функцій по державній реєстрації договорів оренди земельних ділянок.

Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України:

"1. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

2. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності."

Таким чином, позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права оренди ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0205 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка проведена Реєстраційною службою Талалаївського районного управління юстиції Чернігівської області, підлягають вирішенню не в порядку господарського, а в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України:

"Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо:

1) спір не підлягає вирішенню в господарських судах України."

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що в частині скасування державної реєстрації права оренди ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0205 га, кадастровий номер НОМЕР_1 провадження у справі підлягає припиненню.

Керуючись ст.ст.4-3, 22, 33, 34, 35, 43, 49, 75, п.1 ч.1 ст. 80, ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі в частині скасування державної реєстрації права оренди ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0205 га, кадастровий номер НОМЕР_1, припинити.

2. У визнанні незаконними та скасуванні рішень Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області "Про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду", прийнятого на двадцять другій сесії Понорівської сільської ради шостого скликання 28.11.2013, "Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду", прийнятого на тридцятій сесії Понорівської сільської ради шостого скликання 21.10.2014, а також у визнанні недійсним договору оренди землі від 11.11.2014 площею 0,0205га, кадастровий номер НОМЕР_1, укладеного між Понорівською сільською радою та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, відмовити повністю.

Повне рішення складено 22 лютого 2016 року.

Суддя І.В. Кушнір