УХВАЛА

17.02.2016Справа № 910/29880/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Єва"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Праксет"

про стягнення 1 877 684,30 грн.

За зустрічним Товариства з обмеженою відповідальністю "Єва"

позовом

до Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ"

про визнання зобов'язань за кредитним договором частково припиненими

Третя особа з самостійними вимогами на предмет спору

фізична особа-підприємець ОСОБА_2

Суддя Спичак О.М.

Без виклику представників сторін

Публічне акціонерне товариство "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВА" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Праксет" про стягнення 1 877 684,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог заявник посилався на порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Єва" умов договору № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. про надання невідновлювальної кредитної лінії в частині повернення кредитних коштів, своєчасної сплати процентів за користування кредитом та комісії. Позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Праксет" було обґрунтовано договором поруки № 04-1077/1-4 від 19.06.2012 р., згідно умов якого відповідач 2 зобов'язався перед кредитором солідарно відповідати за виконання відповідачем 1 в повному обсязі зобов'язань за договором не відновлювальної кредитної лінії № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р.

Ухвалою суду від 27.11.2015 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 14.12.2015.

Представник відповідача-1 14.12.2015 через канцелярію суду подав зустрічну позовну заяву.

Ухвалою суду від 14.12.2015 року прийнято зустрічний позов для спільного розгляду з первісним.

В обґрунтування зустрічного позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Єва" посилалось на те, що зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Єва" за договором № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. є частково припиненими у зв'язку з рахуванням зустрічних однорідних вимог на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 04.02.2016 прийнято до розгляду позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та залучено його до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги третя особа посилалась на те, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 частково було виконано зобов'язання боржника перед банком за кредитним договором, то відповідно до ст. 556 ЦК України поручитель набув усіх прав кредитора за договором невідновлювальної кредитної лінії № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. в частині сплаченої суми.

Рішенням від 04.02.2016 р. первісні позовні вимоги задоволено частково: стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єва" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Праксет" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" заборгованість в розмірі 1 659 545 (один мільйон шістсот п'ятдесят дев'ять тисяч п'ятсот сорок п'ять ) грн.. 48 коп.; провадження в частині первісних позовних вимог щодо стягнення 1 000,00 грн. припинено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єва" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" судовий збір в сумі 12 446 (дванадцять тисяч чотириста сорок шість) грн 59 коп.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Праксет" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" судовий збір в сумі 12 446 (дванадцять тисяч чотириста сорок шість) грн 59 коп.; В задоволенні решти первісного позову відмовлено. Наведеним судовим актом частково задоволено зустрічні позовні вимоги та визнано зобов'язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №141ю/2012/05-1096/2-1 від 12.06.2012 р. частково припиненими на суму 217 138,82 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме шляхом направлення 217 138,82 грн. грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Єва" до Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" за іноземною валютою, придбаною на заявку №14 на суму 10 186, 16 доларів США, що підлягала поверненню 05.06.2015 р. за зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Єва", на часткове погашення боргу за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №141ю/2012/05-1096/2-1 від 12.06.2012 р.; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Єва" судовий збір в сумі 1 186 (одна тисяча сто вісімдесят шість) грн.. 23 коп. В задоволенні решти зустрічного позову відмовлено. Рішенням від 04.02.2016 р. також задоволено позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, а саме стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єва" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 1 000 (одну тисячу) грн. 00 коп. заборгованості та судовий збір у розмірі 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

16.02.2016 р. до господарського суду міста Києва надійшла заява б/н від 16.02.2016 р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Єва" про ухвалення додаткового рішення, в якій відповідач 1 просив ухвалити по справі додаткове рішення та розглянути позовні вимоги за первісним позовом.

В обґрунтування означеної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Єва" посилалось на те, що судом в резолютивній частині рішення не було роз'яснено в якій саме частині первісного позову було відмовлено та з чого складається сума стягуваної заборгованості і за яким договором.

Розглянувши наведену вище заяву, суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Єва" про ухвалення додаткового рішення є безпідставними та такими, що підлягають залишенню без задоволення. При цьому, суд виходить з наступного.

За приписами ст. 84 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин, при цьому: 1) у вступній частині вказуються найменування господарського суду, номер справи, дата прийняття рішення, найменування сторін, ціна позову, прізвище судді (суддів), представників сторін, прокурора та інших осіб, які брали участь у засіданні, посади цих осіб. При розгляді справи на підприємстві, в організації про це також вказується у вступній частині рішення; 2) описова частина має містити стислий виклад вимог позивача, відзиву на позовну заяву, заяв, пояснень і клопотань сторін та їх представників, інших учасників судового процесу, опис дій, виконаних господарським судом (огляд та дослідження доказів і ознайомлення з матеріалами безпосередньо в місці їх знаходження); 3) у мотивувальній частині вказуються обставини справи, встановлені господарським судом; причини виникнення спору; докази, на підставі яких прийнято рішення; зміст письмової угоди сторін, якщо її досягнуто; доводи, за якими господарський суд відхилив клопотання і докази сторін, їх пропозиції щодо умов договору або угоди сторін; законодавство, яким господарський суд керувався, приймаючи рішення; обгрунтування відстрочки або розстрочки виконання рішення; 4) резолютивна частина має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог. Висновок не може залежати від настання або ненастання якихось обставин (умовне рішення). При задоволенні позову в резолютивній частині рішення вказуються: найменування сторони, на користь якої вирішено спір, і сторони, з якої здійснено стягнення грошових сум або яка зобов'язана виконати відповідні дії, строк виконання цих дій, а також строк сплати грошових сум при відстрочці або розстрочці виконання рішення; розмір сум, що підлягають стягненню (основної заборгованості за матеріальні цінності, виконані роботи та надані послуги, неустойки, штрафу, пені та збитків, а також штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу); найменування майна, що підлягає передачі, і місце його знаходження (у спорі про передачу майна); найменування, номер і дата виконавчого або іншого документа про стягнення коштів у безспірному порядку (у спорі про визнання цього документа як такого, що не підлягає виконанню), а також сума, що не підлягає списанню. В резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету. Якщо у справі беруть участь кілька позивачів або відповідачів, у рішенні вказується, як вирішено спір щодо кожного з них, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним. При розгляді первісного і зустрічного позовів у рішенні вказуються результати розгляду кожного з позовів.

Статтею 88 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд має право за заявою сторони, прокурора, який брав участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою прийняти додаткове рішення, ухвалу, якщо: 1) з якоїсь позовної вимоги, яку було розглянуто в засіданні господарського суду, не прийнято рішення; 2) не вирішено питання про розподіл господарських витрат або про повернення судового збору з бюджету.

У п.15 Постанови №6 від 23.03.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» зазначено, що у разі потреби, господарський суд має право викликати сторін для вирішення питання щодо додаткового рішення.

Суд не вбачає потреби для виклику учасників судового процесу з метою вирішення питання щодо необхідності прийняття додаткового рішення по справі.

Господарський суд зауважує, що вимогами чинного законодавства України визначено, що у резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду. Аналогічну правову позицію наведено у п.9 Постанови №6 від 23.03.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення».

Як вказувалось вище, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості в розмірі 1 877 684,30 грн. Судом при розгляді спору було прийнято до уваги пояснення позивача про те, що означена сума складається з наступного: сума заборгованості за процентами складає 118 210,38 грн.; розмір заборгованості з оплати комісії становить 1250 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів - 8902,39 грн.; пеня за порушення строків повернення кредиту становить 192 369,53 грн.; сума пені за прострочену комісію складає 78,78 грн.; 3% річних за порушення зобов'язання з внесення процентів - 551,74 грн.; 3% річних за прострочення повернення кредиту в розмірі 10 779,08 грн.; 3% річних на прострочену комісію 4,60 грн.; інфляційні втрати за порушення зобов'язання з внесення процентів - 1511,13 грн.; інфляційні втрати за прострочення повернення кредиту в розмірі 24 267, 18 грн.; інфляційні втрати на прострочену комісію 9,48 грн.; штраф за прострочення строків внесення процентів в сумі 360 000 грн.; штраф за прострочення тіла кредиту 90 000 грн. Однак прохальна частина первісного позову мала вимоги саме про стягнення заборгованості в розмірі 1 877 684,30 грн.

Проте, суд вважає за необхідне звернути увагу заявника на те, що суд обмежений позовними вимогами та не може спонукати позивача до їх уточнення. Саме наведені первісні позовні вимоги і було розглянуто судом.

Суд звертає увагу заявника, що зі змісту мотивувальної частини судового рішення вбачається, що фактично сума грошових коштів, що підлягає солідарному стягненню з відповідачів 1 та 2 на користь позивача, визначається з урахуванням суми заявленого первісного позову (1 877 684,30 грн.), висновків суду щодо часткового припинення зобов'язання за договором невідновлювальної кредитної лінії № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. (217 138,82 грн.) та припиненням провадження за первісним позовом в частинні позовних вимог щодо стягнення 1 000,00 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України з огляду на те, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було сплачено частину заборгованості та відповідно до ст. 556 Цивільного кодексу України в межах зазначеної суми було набуто прав кредитора за договором невідновлювальної кредитної лінії № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р.

При цьому, суд зауважує, що у мотивувальній частині судового акту було зазначено щодо обґрунтованості кожної зі складових суми, що заявлена до стягнення, і повно та всебічно досліджено всі обставини справи для визначення наявності підстав для солідарного стягнення з відповідачів грошових коштів.

Крім того, у мотивувальній частині рішення судом було звернуто увагу учасників судового процесу на те, що пунктом 2.12 договору № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. передбачено погашення заборгованості позичальника у наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; штрафні санкції.

Таким чином, з наведеного вбачається, що резолютивна частина рішення від 04.02.2016 р. по справі №910/29880/15 має повний висновок щодо заявлених у справі позовних вимог з урахуванням обставин, які було встановлено у мотивувальній частині судового акту, в тому числі, щодо первісного позову.

Пунктом 13 Постанови №6 від 23.03.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» передбачено, що господарським судам слід мати на увазі, що прийняття додаткового рішення допустиме виключно з підстав, передбачених статтею 88 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості заяви б/н від 16.02.2016 р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Єва" та відсутності підстав для прийняття по справі додаткового рішення.

За таких обставин, господарський суд, керуючись ст.ст. 84, 88 Господарського процесуального кодексу України:

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви б/н від 16.02.2016 р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Єва" про ухвалення додаткового рішення по справі №910/29880/15.

Суддя О.М. Спичак