РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Справа № 8/84-НМ

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Павлюк І. Ю. , суддя Василишин А.Р.

при секретарі судового засідання Михальчук В.К.

за участю представників сторін:

позивача: представник не з'явився

третьої особи на стороні позивача - апелянта: представник ОСОБА_1

відповідача: представники ОСОБА_2, ОСОБА_3

третьої особи на стороні відповідача представники не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача громадянки ОСОБА_4 на ухвалу господарського суду Житомирської області від 12.11.15р. у справі № 8/84-НМ (головуючий суддя Лозинська І.В., судді Машевська О.П., Тимошенко О.М.)

за позовом Споживчого товариства "Жиско"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Пріорітас"

2. Громадянин ОСОБА_5

3. Громадянка ОСОБА_4

до відповідачів:

1. Радомишльської районної спілки споживчих товариств

2. Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області в особі Реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції Житомирської області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1:

1. Вишевицьке споживче товариство

2. Потіївське споживче товариство

3. Кочерівське споживче товариство

4. Радомишльське міське споживче товариство

5. Громадянка ОСОБА_6

6. Громадянка ОСОБА_7

7. Громадянка ОСОБА_8

8. Громадянка ОСОБА_9

про визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії;

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 01.02.2016 р. № 01-06/19 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ", призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 8/84-НМ, у зв'язку із задоволенням заяви про самовідвід головуючого судді (судді-доповідача) Крейбух О.Г. та відповідно до п. 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 9.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 8/84-НМ у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., судді - Бучинська Г.Б., Василишин А.Р. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2016 р. у справі № 8/84-НМ).

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 р. у справі № 8/84-НМ, у зв'язку із задоволенням заяви про самовідвід судді Бучинської Г.Б. та відповідно до п. 6.3. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді. У справі № 8/84-НМ визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Павлюк І.Ю., суддя Василишин А.Р. Детальне визначення складу суду, який приймав до розгляду апеляційну скаргу апелянта на оспорювану ухвалу від 12.11.15р. у даній справі, Рівненським апеляційним господарським судом відображене в ухвалі суду апеляційної інстанції від 03.02.2016р. (а.с.33-35, т.12).

Ухвалою господарського суду Житомирської області у справі №8/84-НМ від 12.11.15р. (а.с.120-122, т.11) вжито заходів до забезпечення позову - накладено арешт на приміщення Універмагу загальною площею 6128,70 кв. м, що знаходиться за адресою: Житомирська область, АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0, який розташований на земельній ділянці площею 0,31 га з цільовим призначенням - землі комерційного призначення, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 до вирішення господарським судом спору у даній справі.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що зважаючи на неодноразовість дій учасників судового процесу щодо відчуження спірного майна, спочатку 30.12.2009р., потім 27.05.2010р., а також 10.03.2015р., суд вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на приміщення універмагу, розташованого в АДРЕСА_1, до вирішення спору по суті, є адекватним заходом, оскільки стосується прав сторін, як потенційних власників даного майна, а будь - які подальші наміри з приводу розпорядження цим майном можуть створити юридичну невизначеність та зумовлять необхідність подальшого вжиття учасниками провадження способів захисту для відновлення їх порушених прав.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду першої інстанції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - громадянка ОСОБА_4 звернулася до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 12.11.15р. у справі 8/84-НМ та прийняти нове рішення, яким заходи забезпечення позову скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Крім того, апелянт, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що судом першої інстанції не враховано її інтереси, як третьої особи по справі, неправильно оцінено відповідність застосованого заходу забезпечення позову та не враховано, що відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не встановлено фактичних обставин, які б свідчили про наміри третьої особи здійснити відчуження належного їй майна. Такими обставинами могли бути, зокрема, публікації в засобах масової інформації, оголошення в мережі інтернет про продаж майна третьою особи, розміщення оголошення про продаж на будівлях та спорудах за їх місцезнаходженням тощо. Разом з тим, в оспорюваній ухвалі суду жодним чином не обґрунтовано, в чому саме полягає утруднення чи неможливість виконання рішення в майбутньому у разі задоволення позовних вимог, що є обов'язковою умовою. Крім того, судом проігноровано вимогу закону, що позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить суд ухвалу господарського суду Житомирської області від 12.11.15р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, викладених у відзиві.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників апелянта та відповідача у судовому засіданні, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Житомирської області від 12.11.15р. у даній справі слід змінити, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи споживчим товариством "ЖИСКО" подано до господарського суду позов з уточненими позовними вимогами про:

- визнання за позивачем права спільної власності на частину (частка 76,24/100) будівлі універмагу у: АДРЕСА_1;

- визнання за позивачем права власності на об'єкт нерухомого майна в цілому - універмаг, загальною площею 6128,7 кв.м. (Свідоцтво на право власності серії НОМЕР_1 від 27.12.2004) з компенсацією Радомишльській районній спілці споживчих товариств вартості його частки приміщення в сумі 1243347,00грн;

- зобов'язання КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" зареєструвати за позивачем право власності на універмаг .

Справа розглядалась судами неодноразово.

Під час розгляду справи, судом апеляційної інстанції з'ясовано, що предмет спору - будівля універмагу у АДРЕСА_1 - був відчужений в момент, коли рішення господарського суду Житомирської області від 04.12.2009р. у справі №8/84-НМ законної сили не набрало: 30.12.2009р. СТ "Жиско" (м. Обухів, Київська область) реалізувало приміщення універмагу юридичній компанії "Пріорітас" (м.Київ), а остання - 27.05.2010 - громадянину ОСОБА_5 (м. Київ) в той час, коли вказане рішення господарського суду набрало законної сили лише 27.07.2010р. (в момент винесення постанови Житомирським апеляційним господарським судом за результатами перегляду рішення господарського суду Житомирської області від 04.12.2009р.).

Наступне відчуження будівлі універмагу у м. Радомишль було здійснено - 10.03.2015р., коли справа перебувала у господарському суді Житомирської області на новому розгляді після перегляду рішення господарського суду Житомирської області від 04.12.2009р. та постанови Житомирського апеляційного господарського суду від 27.07.2010р. Вищим господарським судом України. Постановою Вищого господарського суду України від 09.02.11р. постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 27.07.2010 р. та рішення господарського суду Житомирської області від 04.12.2009 р. у справі № 8/84-НМ скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Житомирської області.

Саме 10.03.2015р. громадянин ОСОБА_5 відчужив спірне приміщення універмагу громадянці ОСОБА_4.

Як зазначили у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники відповідача-1 - Радомишльської районної спілки споживчих товариств, у них, як у особи, яка на момент укладення договору оренди частини приміщення універмагу (10.10.2008р.) була співвласником (колективна форма власності) будівлі універмагу (а. с.115 т.1), є побоювання, що ще до винесення судового рішення у даній справі спірне приміщення універмагу може бути відчужене в черговий раз, а можливо і декілька разів, що у подальшому унеможливить витребування майна у третіх осіб, як добросовісних набувачів такого майна, та як наслідок - зробить неможливим виконання рішення суду.

За цих обставин відповідач - Радомишльська районна спілка споживчих товариств 29.10.15р. звернулася до господарського суду Житомирської області із заявою (а.с.91-93, т.11) про вжиття заходів по забезпеченню позову шляхом заборони ОСОБА_4 укладати договори забезпечення (іпотеки, застави) на виконання будь-яких кредитних договорів стосовно приміщення Універмагу, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також відчужувати зазначене приміщення Універмагу будь-яким особам.

За змістом ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

А оскільки, відповідно до ч.1 ст. 21 ГПК України, сторонами в судовому процесі - є позивач і відповідач, то відповідач - Радомишльська районна спілка споживчих товариств підставно скористався своїм процесуальним правом на подання такої заяви.

За результатами розгляду зави про забезпечення позову, судом першої інстанції відмовлено у її задоволенні із посиланням на пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 №16 та пункт 47 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", оскільки спірні відносини щодо права спільної власності на частину (частка 76,24/100) будівлі універмагу та права власності на об'єкт нерухомого майна в цілому - універмаг, загальною площею 6128,7кв.м. виникли між позивачем та відповідачем -1; заявлений останнім захід забезпечення позову щодо заборони третій особі на стороні позивача вчиняти певні дії із спірним майном, суд не розцінює як адекватний суті спору, оскільки такий захід не може забезпечити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Разом з тим місцевий господарський суд із власної ініціативи, з посиланням на ст.66, 67 ГПК України, беручи до уваги зміст позовних вимог, пересвідчившись у наявності спору між позивачем та відповідачем-1, приймаючи до уваги існування ймовірної загрози по не виконанню або утрудненню виконання майбутнього рішення суду, дійшов висновку про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно - будівлю універмагу в цілому загальною площею 6128,7 кв.м.

Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на майно - будівлю універмагу в цілому загальною площею 6128,7 кв.м. вчинено із дотриманням вимог чинного законодавства, обставин, за яких існує спір, та з урахуванням майнових інтересів співвласників на момент укладення договору оренди (10.10.2008р.).

Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року N 4-рп/2011). Окрім того інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16 червня 2011 року N 5-рп/2011).

За змістом п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Відповідно до частини 1 статті 67 ГПК України позов забезпечується:

накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу;

забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", за позовами про визнання права власності (іншого речового права) або витребування майна арешт може бути лише накладений на індивідуальне визначене майно, і притому лише таке, що відноситься до предмета спору. В такому разі в ухвалі про забезпечення позову мають зазначатися ознаки, які ідентифікують відповідне майно та відрізняють його від іншого (однорідного чи подібного) майна, та за необхідності місцезнаходження майна.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Свідоцтва на право власності серії НОМЕР_1 від 27.12.2004р., універмаг, розташований у АДРЕСА_1 в цілому належав Радомишльській районній спілці споживчих товариств ( відповідач - 1) на праві колективної власності (а.с.115, т. 1).

10.10.2008р. між Споживчим товариством "Жиско" (позивач, орендар) та Радомишльською райспоживспілкою (відповідач - 1, орендодавець) був укладений договір оренди (найму) нежитлового приміщення № 10/10-08 (далі - Договір), п. 1.1. якого сторони узгодили, що орендодавець зобов'язується передати, а орендар - прийняти у строкове платне користування (оренду) на умовах, викладених в цьому договорі і додатках, що є його невід'ємними частинами, приміщення будівлі універмагу по АДРЕСА_1, загальною площею 3170,00 кв.м. та зобов'язується сплачувати орендну плату в строки, розмірах та на умовах, передбачених цим договором (а.с. 9 -15 у т. 1).

Згідно з п. 1.3 договору, орендоване приміщення знаходиться в законному користуванні орендодавця на підставі свідоцтва на право власності (серія НОМЕР_1 від 27.12.2004, копія якого міститься в матеріалах справи) (а. с.115 у т. 1).

При вирішенні питання щодо вжиття заходів для забезпечення позову, судом першої інстанції, з чим погоджується і Рівненський апеляційний господарський суд, враховано, що арешт приміщення універмагу може бути застосований до вимоги про визнання права власності на майно, що є предметом спору в даній справі, і узгоджується з п. 7.2 Постанови ВГСУ № 16 та правовим висновком Вищого господарського суду України, викладеним у постанові від 15.08.2012р.

Зважаючи на неодноразовість дій учасників судового процесу щодо відчуження спірного майна, спочатку 30.12.2009р., потім 27.05.2010р., а також 10.03.2015р., місцевий господарський суд прийшов до висновку, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на приміщення універмагу, розташованого в АДРЕСА_1, до вирішення спору по суті, є адекватним заходом, оскільки стосується прав сторін, як потенційних власників даного майна, а будь - які подальші наміри з приводу розпорядження цим майном можуть створити юридичну невизначеність та зумовлять необхідність подальшого вжиття учасниками провадження способів захисту для відновлення їх порушених прав.

За таких обставин судом першої інстанції заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на усе майно вжиті правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства, з урахуванням балансу інтересів усіх учасників у справі №8/84-НМ.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Поряд з тим Рівненський апеляційний господарський суд, дослідивши обставини неодноразового відчуження майна, що є предметом спору - приміщення будівлі універмагу по АДРЕСА_1, загальною площею 6128,70кв.м., вважає, що є необхідність вжити додатково заходи забезпеченні позову шляхом заборони іншим особам вчинити дії, що стосуються предмету спору. Такі заходи забезпечення позову вживаються із ініціативи суду апеляційної інстанції.

Суд виходив з такого.

Як зазначалося вище у даній постанові, предметом спору є, з урахуванням уточнених позовних вимог: - визнання за позивачем права спільної власності на частину (частка 76,24/100) будівлі універмагу у: АДРЕСА_1; - визнання за позивачем права власності на об'єкт нерухомого майна в цілому - універмаг, загальною площею 6128,7 кв.м. (Свідоцтво на право власності серії НОМЕР_1 від 27.12.2004) з компенсацією Радомишльській районній спілці споживчих товариств вартості його частки приміщення в сумі 1243347,00грн.; - зобов'язання КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" зареєструвати за позивачем право власності на універмаг.

Ці уточнені позовні вимоги є актуальними на день розгляду даної апеляційної скарги.

Не зважаючи на ту обставину, що позивачем було уточнено позовні вимоги, які були рішенням господарського суду Житомирської області від 04.12.2009р. задоволені, а саме рішення законної сили не набрало, будівля універмагу, що є предметом спору, була двічі відчужена шляхом укладення договору купівлі-продажу. Втретє (також під час розгляду справи місцевим господарським судом) будівля була відчужена в момент (чи по його закінченні) судового засідання 10.03.2015р.

Таким чином відчуження перший раз було проведено позивачем, а наступних два відчуження - третіми особами.

Представник відповідача цілком слушно висловив свої побоювання, що громадянка ОСОБА_4, враховуючи два попередні прецеденти щодо відчуження майна, може скористатися нагодою, щоб здійснити відчуження на користь іншої (інших) осіб. Не виключена також можливість передачі вказаного приміщення у заставу чи іпотеку банку або інших фінансових компаній, або укладення правочинів щодо уступки вимоги чи переводу боргу. І у кінцевому результаті, навіть якщо і позивачу у задоволенні його позову буде відмовлено, права колективних власників відновити буде неможливо. Не можливо буде навіть відновити прав позивача у разі задоволення його позову.

Представник апелянта заперечив такі твердження, вважає їх передчасними та надуманими.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи, що громадянка ОСОБА_4 за процесуальним статусом є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, і яка стверджує про наявність у неї права власності на будівлю універмагу у м.Радомишль, вважає, що вона, як інша особа (у розумінні абзацу 3 частини 1 статті 67 ГПК України) може вчинити дії, що стосуються предмета позову, направлені на подальше відчуження такого об'єкту нерухомості.

Відтак, враховуючи адекватність заходів до забезпечення позову, які вжиті судом першої інстанції щодо забезпечення позову позивача стосовно відповідача, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вижити адекватні заходи до забезпечення позову і щодо інших осіб, з метою збереження предмету спору, можливості забезпечення виконання судового рішення шляхом заборони вчиняти їм дії щодо предмету спору. Такі заходи забезпечення позову, як заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмету спору, мають бути вжиті до набрання законної сили рішенням у справі №8/84-НМ.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що ухвалу господарського суду першої інстанції слід змінити, доповнивши резолютивну частину оспорюваної ухвали новим абзацом 2 наступного змісту:

"Заборонити іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмету спору: приміщення Універмагу загальною площею 6128,70кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна -0, який розташований на земельній ділянці площею 0,31га з цільовим призначенням - землі комерційного призначення, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 до набрання законної сили рішенням у справі №8/84-НМ, а саме продавати, передавати в заставу, іпотеку, дарувати, тощо".

У зв'язку з цим абзаци 2 і 3 резолютивної частини даної ухвали слід вважати, відповідно, абзацами 3 і 4.

Рівненський апеляційний господарський суд також враховує, що відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 16, про забезпечення позову господарський суд виносить ухвалу, яка надсилається або видається сторонам у справі, іншим учасникам судового процесу (стаття 87 ГПК України).

У даному випадку суд апеляційної інстанції ухвали не виносить, а відображає такі обставини у постанові за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Наказ про вжиття заходів до забезпечення позову не видається.

Відповідно до підпункту в) п. 2.1. Положення про єдиний реєстр для реєстрації заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 № 31/5 підставами для внесення у Базовий реєстр відомостей про заборони на відчуження та арешти об'єктів нерухомого майна, а також записів в алфавітну книгу заборон відчуження нерухомого майна є повідомлення судових і слідчих органів про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна.

Органи та особи, зазначені у п. 2.1 цього Положення, надсилають реєструвальному органу повідомлення про накладені заборони чи арешти об'єктів нерухомого майна встановленого зразку не пізніше 3-х днів з моменту їх вчинення.

У зв'язку із викладеним, місцевому господарському суду Житомирської області слід направити дану постанову та ухвалу разом з заявою встановленого зразка (додаток №1 до Положення) до Реєстраційної служби Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області щодо накладення арешту та заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмету спору: приміщення Універмагу загальною площею 6128,70кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна -0, який розташований на земельній ділянці площею 0,31га з цільовим призначенням - землі комерційного призначення, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 до набрання законної сили рішенням у справі №8/84-НМ, а саме продавати, передавати в заставу, іпотеку, дарувати, тощо.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 66, 67, 99, 101, 103 - 106 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача громадянки ОСОБА_4 від 27.11.15р. залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Житомирської області від 12 листопада 2015 року у справі №8/84-НМ змінити, доповнивши резолютивну частину новим абзацом 2 наступного змісту:

"Заборонити іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмету спору: приміщення Універмагу загальною площею 6128,70кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна -0, який розташований на земельній ділянці площею 0,31га з цільовим призначенням - землі комерційного призначення, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 до набрання законної сили рішенням у справі №8/84-НМ, а саме продавати, передавати в заставу, іпотеку, дарувати, тощо".

У зв'язку з цим абзаци 2 і 3 резолютивної частини даної ухвали вважати, відповідно, абзацами 3 і 4.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №8/84-НМ повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Василишин А.Р.