ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016р. Справа №904/8342/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: судді Науменка І.М. доповідача

суддів: Вечірка І.О., Кузнецова В.О.,

секретар судового засідання: Петровська А.В.,

за участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №б/н від 31.12.15;

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2015р. у справі №904/8342/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Дефенс, м.Запоріжжя

до відповідача: Публічного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля, м.Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення індексу інфляції, 3% річних за договором №14-16/173-КП від 24.01.2014р.

в розмірі 118 633,42 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2015р. (суддя Бєлік В.Г.) у справі №904/8342/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Дефенс задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Дефенс 112 963,41 грн. інфляційних втрат, 5 670,01 грн. 3% річних, 1 779,50 грн. судового збору.

Обґрунтовуючи зазначене вище рішення, місцевий господарський суд виходив з відсутності в матеріалах справи доказів виконання відповідачем умов договору поставки №14-16/173-КП від 24.01.2014р. чи/або рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2015р. у справі №904/667/15 в частині погашення основної заборгованості за наведеним вище правочином.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 01.12.2015р. у справі №904/8342/15, ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій називає останнє таким, що прийнято за умов порушення норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим просить дане рішення скасувати та прийняти у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Мотивуючи апеляційну скаргу, ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля наполягає на тому, що відповідальність за несвоєчасне виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2015р. у справі №904/667/15 несе саме Державна виконавча служба Павлоградського МРУЮ, якою 03.09.2015р. було відкрито відповідне виконавче провадження, що до теперішнього часу з незалежних від апелянта причин не завершене.

В свою чергу, у відзиві на апеляційну скаргу позивач викладені в останній заперечення повністю відхиляє, вважає оскаржуване рішення правомірним, у зв'язку з чим підстав для його зміни чи/або скасування не вбачає.

Відповідно до ст.101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Отже, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні уповноваженого представника позивача, колегією суддів встановлено наступне:

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2015р. у справі №904/667/15 за позовом ТОВ «Дефенс» до ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля про стягнення 302 586,07 грн. заборгованості за договором №14-16/173-КП від 24.01.2014р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь ТОВ «Дефенс» заборгованість за поставлену продукцію у розмірі 287 437,92 грн., 20 738,48 грн. пені, 19 188,77 грн. інфляційних втрат, 2 352,90 грн. 3% річних та 6 594,36 грн. судового збору. Зазначене рішення постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суд від 02.04.2015р. залишено без змін.

На виконання зазначеного вище судового рішення, постановою Державної виконавчої служби Павлоградського МРУЮ від 06.04.2015р. було відкрито виконавче провадження №47173305 (а.с.19), якою, в свою чергу, встановлено строк для добровільного виконання боржником рішення господарського суду, а саме, до 13.04.2015р.

Однак, у встановлений виконавчою службою строк ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2015р. у справі №904/667/15 не виконав, заборгованість перед ТОВ «Дефенс» за договором №14-16/173-КП від 24.01.2014р. не погасив (докази зворотного відсутні).

У зв'язку із невиконанням боржником судового рішення, за заявою ТОВ «Дефенс», постановою від 03.09.2015р. Державною виконавчою службою Павлоградського МРУЮ було вдруге відкрите виконавче провадження вже за №48626089, встановлено новий строк для добровільного виконання боржником зобовязання, а саме, до 10.09.2015р. (а.с.20).

Проте, ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля знов у встановлений виконавчою службою строк для добровільного погашення заборгованості останню не погасив (докази на спростування даних відомостей в матеріалах справи - відсутні). Слід зазначити, що 23.10.2015р. позивачем суду першої інстанції було надано письмові пояснення за вих.№23/10/2015 у даній справі з підтвердженням факту лише часткового примусового виконання відповідачем заборгованості за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2015р. у справі №904/667/15, а саме, в сумі 10 000,00 грн.

Наведене стало приводом для звернення ТОВ «Дефенс» до господарського суду з вимогами про стягнення з ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля на свою користь 112 963,41 грн. інфляційних втрат та 5 670,01 грн. 3% річних (з урахуванням уточнень), саме за результатами розгляду яких місцевим господарським судом прийнято рішення від 01.12.2015р. у даній справі №904/8342/15, що є предметом апеляційного перегляду. На підтвердження розміру предявлених вимог, позивачем суду надано обґрунтований розрахунок заборгованості (а.с.53).

Отже, вирішуючи питання щодо відповідності оскаржуваного судового рішення вимогам чинного законодавства України та, як наслідок, обґрунтованості доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходила з наступного:

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив

виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В свою чергу, в інформаційному листі ВГСУ від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). При цьому, суд касаційної інстанції зауважив на тому, що чинне законодавство України не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Згідно з ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч.1 ст.34 Господарського процесуального кодексу України).

Натомість, доказів виконання умов договору поставки №14-16/173-КП від 24.01.2014р. чи/або рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2015р. у справі №904/667/15 в частині погашення основної заборгованості за наведеним вище правочином, а також, доказів сплати позивачеві 112 963,41 грн. інфляційних втрат та 5 670,01 грн. 3% річних за несвоєчасне виконання наведених вище грошових зобовязань, станом на час прийняття оскаржуваної ухвали від 01.12.2015р. відповідачем суду не надано.

З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що висновок господарського суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних за період з 14.01.2015р. по 10.09.2015р. у сумі 5 670,01 грн. та інфляційних втрат за період з січня 2015р. по липень 2015р. в сумі 112 963,41 грн. вимогам чинного законодавства України не суперечить.

В свою чергу, враховуючи результат вирішення спору, покладення господарським судом першої інстанції на відповідача витрат зі сплати судового збору за ст.49 ГПК України слід визнати правомірним.

Разом з цим, спростовуючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за доцільне зауважити, що сама по собі наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником (добровільно чи примусово), правовідносин сторін договору не припиняє, боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання не звільняє та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного Кодексу України. Відтак, нарахування коштів, відповідно до ст. 625 ЦК України, незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» слід визнати обґрунтованим. (Зазначена правова позиція підтверджена судовою практикою Верховного Суду України, викладеною, зокрема, в постанові від 20.12.2010р. у справі №3-57гс10, від 04.07.2011р. у справі № 3-65гс11, від 12.09.2011р. у справі № 3-73гс11, від 24.10.2011р. у справі № 3-89гс11, від 14.11.2011р. у справі № 3-116гс11, від 23.01.2012р. у справі № 3-142гс11).

З огляду на викладене вище, наведені в апеляційній скарзі заперечення судовою колегією визнано безпідставними, тоді як оскаржуване рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2015р. у справі №904/8342/15 таким, що прийнято за умов надання належної юридичної оцінки обставинам справи, у зв'язку з чим передбачені ст.104 ГПК України підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.101, 103-105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2015р. у справі №904/8342/15 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 22.02.2016р.

Головуючий суддя І.М. Науменко

Суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов