РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2016Справа №910/33010/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "В.Н.С.Контракт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія МТД"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Закатюра І.О. - за довіреністю від 01.12.2015р.;

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 01 лютого 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "В.Н.С.Контракт" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія МТД" (відповідач) про стягнення 46 608,00 грн. основного боргу, 1 510,25 грн. 15 % річних, 4 430,06 грн. пені, 6 972,53 грн. штрафу.

27.01.2016 року через канцелярію до суду від позивача надійшла заява 2501/01 від 25.01.2016 року, у якій останній просить збільшити розмір позовних вимог, стягнути з відповідача 46 608,00 грн. основного боргу, 2 697,79 грн. 15 % річних, 7 913,53 грн. пені, 6 972,53 грн. штрафу. Вказана заява прийнята судом до розгляду на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов'язань за Договором № 1-120801 поставки від 12.08.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.01.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/33010/15. Розгляд справи призначено на 01.02.2016 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія МТД» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «В.Н.С. Контракт» (постачальник) укладено Договір № 1-120801 поставки (далі - Договір або Договір поставки), відповідно до п. 1.1. якого (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 1 від 03.09.2015 року), постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар - шини Transtone в кількості 20 шт., на загальну суму 115 960,00 грн., а покупець в порядку та на умовах. визначених договором, зобов'язується прийняти й оплатити товар в повному обсязі.

Згідно з п. 6.1. Договору покупець гарантує оплату поставленого товару протягом 30 календарних днів з моменту отримання видаткової накладної. Датою отримання товару вважається дата передачі товару покупцю, що зазначена у видатковій накладній.

Відповідно до п. 7.5. Договору за прострочення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня, від суми невиконаного зобов'язання. В порядку ст. 625 Цивільного кодексу України, покупець сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 15% річних від простроченої суми.

У випадку порушення строків перерахування оплати за товар більше ніж на 10 календарних днів покупець окрім пені сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від суми заборгованості (п. 7.6. Договору поставки).

На виконання умов Договору поставки позивачем поставлено відповідачу товар на суму 46 234,67 грн., що підтверджується видатковою накладною № ВНС-000309 від 13.08.2015 року, на суму 23 117,33 грн., що підтверджується видатковою накладною № ВНС-000348 від 25.08.2015 року, на суму 46 608,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № ВНС-000381 від 03.09.2015 року.

Відповідачем було частково сплачено вартість поставленого товару 13.08.2015 року та 02.11.2015 року на суму 46 234,67 грн. (за видатковою накладною № ВНС-000309 від 13.08.2015 року) та 23 117,33 грн. (за видатковою накладною № ВНС-000348 від 25.08.2015 року) відповідно.

Позивач стверджує, що через неналежне виконання відповідачем умов Договору № 1-120801 поставки від 12.08.2015 року, у останнього виникло зобов'язання оплатити 46 608,00 грн. основного боргу, 2 697,79 грн. 15 % річних, 7 913,53 грн. пені, 6 972,53 грн. штрафу за вказаним договором.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами, зобов'язаною та управненою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, поставив відповідачеві товар на суму 46 234,67 грн., що підтверджується видатковою накладною № ВНС-000309 від 13.08.2015 року, на суму 23 117,33 грн., що підтверджується видатковою накладною № ВНС-000348 від 25.08.2015 року, на суму 46 608,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № ВНС-000381 від 03.09.2015 року.

Відповідач частково оплатив вартість поставленого товару на загальну суму 69 352,00 грн.

Враховуючи те, що строк оплати вартості поставленого товару за всіма видатковими накладним відповідно до п. 6.1. Договору поставки настав, приймаючи до уваги, те що доказів оплати товару у більшому розмірі станом на день розгляду справи відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з останнього на користь позивача заборгованість за Договором № 1-120801 поставки від 12.08.2015 року на суму 46 608,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 1 510,25 грн. 15 % річних, 4 430,06 грн. пені, 6 972,53 грн. штрафу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 15% річних позивача, суд, з урахуванням умов Договору, фактичних обставин справи, часткових оплат поставленого товару, дійшов висновку про арифметичну невірність останнього, за розрахунком суду з відповідача підлягає стягненню 2 563,72 грн. 15% річних.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені та штрафу наданий позивачем, з урахуванням п. 7.5., 7.6. Договору, ст. 232 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про неправильність останнього, за розрахунком суду з відповідача підлягає стягненню 7 520,23 грн. пені та 6 972,53 грн. штрафу.

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ МТД" (02081, м. Київ, вулиця Канальна, будинок 1, ідентифікаційний код 25595632) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "В.Н.С. КОНТРАКТ" (03148, м. Київ, вулиця Сім'ї Сосніних, будинок 7, ідентифікаційний код 31030098), грошові кошти, 46 608,00 грн. (сорок шість тисяч шістсот вісім гривень) основного боргу, 2 563,72 грн. (дві тисячі п'ятсот шістдесят три гривні 72 копійки) 15% річних, 7 520,23 грн. (сім тисяч п'ятсот двадцять гривень 23 копійки) пені, 6 972,53 грн. (шість тисяч дев'ятсот сімдесят дві гривні 53 копійки) штрафу та 1 207,99 грн. (одна тисяча двісті сім гривень 99 копійок) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 911/33010/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 12.02.2016 року.

Суддя Ю.В. Цюкало