ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р. Справа № 925/2062/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом публічного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» в особі відокремленого підрозділу «Птахофабрика «Вінницький бройлер» ПАТ «Миронівський хлібопродукт», Вінницька область, м. Ладижин, вул. Свободи, 141 (поштова адреса: Вінницька область, м. Ладижин, вул. П.Кравчика, 9)

до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербудтехсервіс», Черкаська область, м. Камянка, вул. Героїв Майдану, 104

про стягнення 207 777,39 грн. заборгованості та санкцій,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: не зявився.

Публічне акціонерне товариство «Миронівський хлібопродукт» в особі відокремленого підрозділу «Птахофабрика «Вінницький бройлер» ПАТ «Миронівський хлібопродукт» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербудтехсервіс» про стягнення заборгованості за поставлені поливно-мастильні матеріали згідно договору поставки №183 від 07.08.2010р. в розмірі 207 777,39 грн., в тому числі 113 164,29 грн. основного боргу, 84 738,21 грн. інфляційних, 9 874,89 грн. - 3% річних, та відшкодування судових витрат.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Надав оригінали документів, в тому числі і акт звірки заборгованості з відповідачем.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, відзив на позов не надав, представника у судове засідання повторно не направив, витребувані документи не надав, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалу суду від 29.12.2015р. про порушення провадження у справі вручено уповноваженому представнику відповідача 05.01.2016р., що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та незявлення представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними доказами відповідно до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України. Адреса відповідача відповідає адресі, вказаній в реєстраційних документах. Місце проведення господарської діяльності відповідно до положень ст. 93 Цивільного кодексу України відповідає адресі реєстрації. Доказів проведення розрахунку не надано.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені та перевірені доказами такі взаємовідносини сторін та обставини.

07.08.2010р. між публічним акціонерним товариством «Миронівський хлібопродукт» (Постачальником Позивач по справі), в особі директора відокремленого підрозділу «Птахофабрика «Вінницький бройлер» ПАТ «Миронівський хлібопродукт» ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 26.08.2009р., та товариством з обмеженою відповідальністю «Інтербудтехсервіс» (Покупцем Відповідач по справі), в особі директора ОСОБА_3, який діє на підставі Статуту, було укладено договір №183 (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобовязується поставити Покупцю паливно-мастильні матеріали (надалі товар) в кількості, в асортименті та за ціною згідно зі специфікаціями, які є невід'ємними частинами Договору, а Покупець зобов'язується на умовах та в порядку, визначених цим Договором, прийняти та оплатити їх.

Відповідно до п. 4.2. Договору розрахунки між сторонами здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів з рахунку Покупця на рахунок Постачальника на підставі рахунка-фактури, виданого Постачальником з урахуванням 20% ПДВ.

Відповідно до п. 4.2.1. Договору Покупець зобовязується оплати партію товару на підставі отриманого рахунку-фактури у розмірі 100 відсотків його вартості на умовах відстрочки платежу протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару.

На виконання умов Договору Позивач відпустив товар Відповідачу згідно видаткових накладних на загальну суму 113164,29 грн. (а.с. 14-15), в тому числі ПДВ:

- видаткова накладна від 30.11.2012р. №ВБ100001095 на суму 79150 грн.;

- видаткова накладна від 31.12.2012р. №ВБ100001167 на суму 34014,29 грн.

Товар був отриманий Відповідачем, що підтверджується підписами відповідача з прикладенням печатки на видаткових накладних. Відповідачу вручено рахунки на оплату товару від 30.11.2012р. №2403 та від 08.01.2013р. №237 (а.с. 16-17).

За отриманий товар Відповідач не розрахувався.

З відповідачем підписано акт звірки заборгованості.

Станом на 07.12.2015 р. заборгованість Відповідача становить 113164,29 грн. Претензій стосовно кількості, якості та вартості товару Відповідачем не заявлено.

На суму заборгованості позивачем нараховано інфляційні збитки та 3% річних з простроченої суми за весь період прострочення.

Невиконання Відповідачем взятих на себе зобовязань стало підставою звернення Позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення боргу.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є субєктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини оплатної поставки товару на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

За правовою природою договір поставки від 07.08.2010р. №183 і відповідає вимогам статті 712 ЦК України, якою передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір поставки від 07.08.2010р. №183 не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

Згідно п. 4.2.1. Договору Покупець зобовязується оплати партію товару на підставі отриманого рахунку-фактури у розмірі 100 відсотків його вартості на умовах відстрочки платежу протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару.

Позивач в період з 30.11.2012р. по 31.12.2012р. здійснив поставку, а Відповідач прийняв товар паливно-мастильні матеріали на загальну суму 113164,29 грн., що підтверджується видатковими накладними та не оспорюється сторонами. Претензій щодо кількості, якості та асортименту отриманого товару не заявлено.

Факт наявності заборгованості підтверджується копією договору, копіями видаткових накладних, податковими накладними та копією акту звірки заборгованості. Суд враховує, що на момент прийняття рішення жодних первинних та належних доказів належного та повного розрахунку за отриманий товар, в розумінні вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, відповідач суду не подав.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем було узгоджено строк сплати за отриманий товар, який визначений п. 4.2.1 Договору.

Суд враховує відсутність претензій відповідача стосовно неналежної поставки товару, недопоставки товару чи іншого невиконання умов спірного договору.

Суд також враховує, що Відповідач свої зобовязання в частині належної та повної оплати за вже отриманий товар належним чином не виконав.

Станом на 01.09.2015р. між сторонами підписано акт звірки заборгованості на суму 161357,22 грн. на користь позивача.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, тому суд вважає обґрунтованим та доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача суми заборгованості за поставлений товар у розмірі 113164,29 грн. Позов в цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі вказаних вимог Позивачем нараховано Відповідачу 84738,21 грн. інфляційних за період 01 січня 2013р. - 31 жовтня 2015р. включно, та 9874,89 грн. - 3% річних за період прострочення 01 січня 2013р. - 07 грудня 2015р., які просить стягнути з відповідача. Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга-Закон».

Виконаний позивачем розрахунок вимоги не перевищує суми можливого стягнення розміру інфляційних збитків та 3% річних з простроченої суми за спірний період. 84738,21 грн. інфляційних збитків та 9874,89 грн. - 3% річних підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про оплату боргу - має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень суду по суті спору чи доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів обєктивної неможливості заперечення вимог чи погашення боргу.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача повністю та стягнути на користь Позивача 3116,66 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербудтехсервіс», Черкаська область, м. Камянка, вул. Героїв Майдану, 104, , номер рахунку в банку невідомий

на користь публічного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» в особі відокремленого підрозділу «Птахофабрика «Вінницький бройлер» ПАТ «Миронівський хлібопродукт», Вінницька область, м. Ладижин, вул. Свободи, 141 (поштова адреса: Вінницька область, м. Ладижин, вул. П.Кравчика, 9), , номер рахунку в банку невідомий

113164,29 грн. заборгованості, 84738,21 грн. інфляційних збитків, 9874,89 грн. 3% річних та 3116,66 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 23.02.2016р.

Суддя Г.М. Скиба