ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.02.2016 Справа № 920/1706/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранспневматика», м. Лебедин, Сумська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгового дому «Талдинская Топливно - энергетическая Компания», м. Москва, Російська Федерація

про стягнення 2 792 758 грн. 44 коп.

Суддя Б.І. Лиховид

За участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 23.11.2015)

від відповідача: не прибув

у судовому засіданні брала участь секретар с/з ОСОБА_2

Суть спору: позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь за неналежне виконання відповідачем зобов`язань по укладеному між сторонами контракту № 01-02 13ШТ від 01.02.2013 основний борг у розмірі 1 378 113 грн. 62 коп., 628 415 грн. 67 коп. пені, 3% річних у розмірі 56 635 грн. 59 коп., інфляційні збитки у сумі 666 593 грн. 56 коп., а також стягнути з відповідача 41 891 грн. 38 коп. витрат по сплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

16.12.2015 представником позивача була подана заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 4 271 678, 55 російських рублів основного боргу (еквівалентно 1 378 113 грн. 62 коп.), 118 319,64 російських рублів 3% річних (еквівалентно 38 145 грн. 07 коп.), 628 415 грн. 67 коп. неустойки (еквівалентно 1 949 240,57 російських рублів), а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 30 670 грн. 12 коп. Вказана заява, у відповідності до ст. 22 ГПК України, була прийнята судом до розгляду.

15.01.2016 представником позивача була подана заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 5 329 925,53 російських рублів, з яких: 4 271 678,55 російських рублів суми основного боргу, 118 319,64 російських рублів 3% річних та 939 927,34 російських рублів неустойки, а також просить стягнути з відповідача 25 789 грн. 23 коп. витрат по сплаті судового збору. Заява, у відповідності до ст. 22 ГПК України, прийнята судом до розгляду.

15.01.2016 представником позивача була подана заява від 23.12.2015 про повернення судового збору, в якій позивач просить суд повернути надлишково сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 16 102 грн. 15 коп.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримує позовні вимоги з урахуванням поданої 15.01.2016 заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача у дане судове засідання не з`явився, письмового відзиву на позовну заяву не подав, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу.

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву з правовим обґрунтуванням своєї позиції не скористався, беручи до уваги наявність в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору між сторонами по суті, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними в матеріалах справи доказами у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази, суд встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртранспневматика» (позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Торговим домом «Талдинская Топливно - энергетическая Компания» (відповідач, покупець) 01.02.2013 був укладений контракт за № 01-02 13ШТ, відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов`язується поставити, а відповідач прийняти і оплатити на умовах даного контракту запасні частини для вагонів і тепловозів (товар, продукція).

Асортимент, одиниці виміру і кількість відвантаженої партії товару, строки і умови поставки кожної партії товару обумовлюються у додатках (специфікаціях), які є невід`ємними частинами даного контракту (п. 1.2 контракту).

Також сторонами 23.12.2013 до вказаного контракту було укладено додаткову угоду № 1, відповідно до якої були змінені певні пункти контракту.

Так, відповідно до п. 2.2 контракту, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 23.12.2013, загальна сума контракту орієнтовно складає сто мільйонів російських рублів.

Пунктом 2.3 сторони передбачили, що валютою платежів по контракту є російські рублі.

Згідно п. 2.4 контракту, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 23.12.2013, оплата за товар здійснюється з відстрочкою платежу 40 календарних днів після відвантаження партії товару згідно виставленого рахунку (інвойса) продавцем.

У специфікації № 22 від 06.10.2014 сторони визначили, що загальна вартість товару складає 4 274 678,55 російських рублів, базисом поставки є DАТ поставка в місці відповідно до чинних Інкотермс-2010.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Контракт № 01-02 13ШТ від 01.02.2013, який за своєю правовою природою є договором поставки, підписаний директорами сторін, скріплений печатками сторін, відповідає вимогам, передбаченим ст. ст. 628, 639, 837 Цивільного кодексу України щодо змісту та форми договору, не розірваний сторонами та не визнаний недійсним в судовому порядку. Додаткова угода до контракту та специфікація до нього також підписані повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками.

У ст. 712 Цивільного кодексу України закріплено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено матеріалами справи, позивач свої зобов`язання відповідно до контракту № 01-02 13ШТ від 01.02.2013 виконав, що підтверджується матеріалами справи. Факт поставки товару відповідачу підтверджується наявними в матеріалах справи накладними № ТП0190 від 17.10.2014 та № ТП0191 від 17.10.2014, підписаних представниками сторін, митними деклараціями, міжнародною товарно - транспортною накладною, рахунками фактурами.

Відповідач свої зобовязання щодо оплати за отриманий товар за контрактом № 01-02 13ШТ від 01.02.2013 не виконав належним чином, тому його заборгованість перед позивачем по сплаті за поставлений товар склала 4 271 678,55 російських рублів, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з вимогою про стягнення вказаного розміру боргу з відповідача.

В ОСОБА_1 звірки взаєморозрахунків за період 4 квартал 2014 року, відповідач визнає заборгованість перед позивачем у вище зазначеному розмірі.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

На день розгляду справи в суді основна заборгованість відповідача перед позивачем склала 4 271 678,55 російських рублів, що повністю підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбаченим цим Кодексом.

Аналогічна норма щодо виконання зобов`язань міститься в статті 526 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач, з урахуванням всіх обставин справи, подав суду достатньо доказів, які обєктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію щодо наявності заборгованості відповідача перед ним в сумі 4 271 678,55 російських рублів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині основного боргу є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по контракту № 01-02 13ШТ від 01.02.2013, позивач просить стягнути з відповідача 118 319,64 3% річних.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи викладене, позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. 625 ЦК України.

Крім цього, позивачем заявлені вимоги по стягненню з відповідача неустойки у розмірі 939 927,34 російських рублів.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розділом 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі, притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено, то суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Як вбачається, умовами укладеного між сторонами контракту не передбачено відповідальності відповідача у вигляді пені чи штрафу за прострочення виконання чи невиконання грошового зобов`язання, а в п. 5.1, на який посилається позивач, визначено відповідальність позивача у вигляді сплати пені за прострочення поставки товару.

Враховуючи, що сторонами не передбачено умовами контракту ні самої неустойки (пені, штрафу) щодо несплати чи прострочення оплати за поставлений позивачем товар, ні її розміру, а у даному випадку стягнення пені не передбачено спеціальними законодавчими актами (стаття 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», стаття 36 Закону України «Про телекомунікації», стаття 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій»), то суд вважає вимоги позивача у частині стягнення з відповідача неустойки безпідставними та неправомірними, а тому відмовляє в їх задоволенні.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Крім того, позивачу, враховуючи подану ним заяву від 23.12.2015 про повернення судового збору, на підставі ст. 7 Закону України «Про судовий збір», підлягає поверненню з державного бюджету надлишково сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в сумі 16 102 грн. 15 коп.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85, Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торгового дому «Талдинская Топливно - энергетическая Компания» (юридична адреса: 107031, Російська Федерація, м. Москва, вул. Кузнецький міст, будинок 9/10, будівля 1; поштова адреса: 119017, Російська Федерація, м. Москва, вул. Велика Ординка, будинок 44, будівля 1; код 75337208) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранспневматика» (42200, Сумська область, м. Лебедин, вул. Сумська, 92, код 33486527) 4 271 678,55 російських рублів основної заборгованості, 118 319,64 російських рублів 3% річних, 21 243 грн. 89 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Укртранспневматика» (42200, Сумська область, м. Лебедин, вул. Сумська, 92, код 33486527) з Державного бюджету України (р/р 3002, отримувач: УДКС у м. Суми, МФО 837013, код бюджетної класифікації 22030001, код 37970593) 16 102 (шістнадцять тисяч сто два) грн. 15 коп. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням № 2395 від 03.11.2015.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.02.2016

СУДДЯ Б.І. ЛИХОВИД