ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2016 р. Справа № 911/5015/15

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Анімакорд ЛТД

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Маркет»

про захист авторського права

За участю представників:

від позивача ОСОБА_2 (дов. б/н від 26.06.2015);

від відповідача ОСОБА_3 (дов. №231115 від 23.11.2015).

Обставини справи:

Анімакорд ЛТД (далі позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Маркет» (далі відповідач) про захист авторського права шляхом стягнення 214 400,00 грн компенсації.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що неправомірними діями відповідача було порушено виключні майнові права позивача на обєкти інтелектуальної власності, а тому просить стягнути з винної особи компенсацію.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.11.2015 порушено провадження у справі №911/5015/15, розгляд справи призначено на 24.12.2015.

24.12.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява №24-12/15 від 24.12.2015 (вх. №30540/15 від 24.12.2015), згідно якої, у звязку з улкданням з одним із постачальників по поставці магнітів мирової угоди, зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 107 200,00 грн компенсації за порушення авторського права. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

24.12.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява №24-12/15-1 від 24.12.2015 (вх. №20545/15 від 24.12.2015), згідно якої позивач просив долучити до матеріалів справи докази згідно з додатками, зокрема компакт-диск з відеозаписом факту порушення, копію службового завдання та копію договору №01061-МиМ від 08.06.2010.

24.12.2015 до канцелярії госодарського суду Київської області від представника відповідача надійшла заява від 24.12.2015 (вх. №30557/15), згідно якої відповідач просив долучити до матеріалів справи документи, зокрема, відзив на позовну заяву та клопотання про витребування та дослідження доказів.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позову, обгрунтовуючи свої заперечення тим, що відповідачу не було відомо, що саме позивачу належать авторські права на зображення персонажів аудіовізуального твору «Маша і Мєдвєдь», інформація про власника цих прав у реєстрі відсутня, а тому відповідач вважав, що зазначений аудіовізуальний твір знаходиться у вільному доступі, а тому, на думку відповідача, відсутня його вина у порушенні авторського права, відтак відсутні підстави для стягнення компенсації.

Крім того, відповідач у поданному клопотанні про витребування та дослідження доказів від 24.12.2015 просив витребувати у позивача оригінали доказів, що свідчать про передачу йому виключних майнових прав на зображення персонажів аудіовізуального твору серіалу «Маша і Мєдвєдь», докази щодо реєстрації договору в Державному реєстрі договорів, які стосуються права автора на твір, докази публікації відповідної інформації в офіційному бюлетені про реєстрацію таких прав та свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір в Україні та заявив усне клопотання про залучення третьої особи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.12.2015 відкладено розгляд справи на 14.01.2016, залучено до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Південна торгова компанія «Пальміра», зобовязано позивача надати суду докази щодо реєстрації договору в Державному реєстрі договорів, які стосуються права автора на твір; докази публікації відповідної інформації в офіційному бюлетені про реєстрацію таких прав; свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір в Україні.

У звязку з перебуванням судді Антонової В.М. на лікарняному, судове засідання 14.01.2016 не відбулось.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.01.2016 розгляд справи призначено на 28.01.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.01.2016 продовжено строк вирішення спору у справі №911/5015/15 на 15 днів, розгляд справи відкладено на 11.02.2016.

11.02.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло клопотання про долучення документів від 11.02.2016 (вх. №3045/16), згідно якого відповідач просив долучити до матеріалів справи копії видаткових накладних, копії накладних на повернення постачальнику та копію наказу.

У судовому засіданні 11.02.2016 представник позивача підтримав позов з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, представник відповідача заперечив проти задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

10.12.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю «Маша і Мєдвєдь» (правовласник) та Анімаккорд Лтд (набувач) укладено договір №ММ-2 про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (анімаційні серіали «Маша і Мєдвєдь» і «Машині казки»), згідно якого правовласник в порядку, передбаченому договором, передає і відчуджує набувачу виключне право в повному обсязі на аудіовізуальні твори, а набувач зобовязується сплатити правовласнику обумовлену договором винагороду.

Відповідно до п. 1.3 договору правовласник заявляє і гарантує, що правовласник є єдиним власником виключного права на аудіовізуальні твори і, що після передачі/відчуження згідно актів передачі прав або актам приймання-передачі, виключне право на аудіовізуальні твори не буде заставлено, під арештом та не буде обтяжено ніякими іншими зобовязаннями чи будь-якими іншими інтересами будь-якого виду.

Згідно п. 1.7.1 договору до набувача переходять права правовласника, який є ліцензіаром по всім діючим ліцензійним договорам (зазначених у відповідному додатку до договору), укладених правовласником відносно аудіовізуальних творів, право на які підлягає передачі по цьому договору. Правовласник зобовязується у найкоротший термін повідомити всі компанії-ліцензіати в письмовій формі про передачу своїх прав по діючим ліцензійним договорам.

Пунктом 4.1 договору визначено, що одночасно з відчуженням права на аудіовізуальні твори правовласник передає набувачу в повному обсязі виключне право на всі юридично значимі охоронювані елементи і обєкти аудіовізуальних творів, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали серій, інструкцію по стилю, робочі матеріали, назву анімаційних серіалів «Маша і Мєдмєдь» і «Машині казки», графічне зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того чи перераховані зазначені елементи та обєкти безпосередньо в додатках до договору.

Відповідно до п. 7.1 договору договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальні твори, включаючи будь-які пролонгації терміну дії виключного права.

Додатком № 1 до договору від 10.12.2014 № ММ-2 сторони погодили, зокрема, основні ідентифікучі характеристики аудіовізуальних творів Маша и Медведь і «Машині казки» та права, які підлягають відчуженню згідно договору.

Відповідно до пункту "д" частини 1 статті 3 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (надалі - закон), дія цього закону поширюється на твори та об'єкти суміжних прав, які охороняються відповідно до міжнародних договорів України.

Відповідно до Закону України № 34/95-ВР від 27 січня 1995 року в Україні ратифіковано Угоду про співробітництво в галузі охорони авторського права і суміжних прав. Відповідно до частини 1 статті 2 вищезазначеної Угоди, учасником якої є Україна, Держави-учасниці застосовують Всесвітню конвенцію про авторське право 1952 року як до творів, створених після 27 травня 1973 року, так і до творів, що охоронялися за законодавством Держав-учасниць до цієї дати, на тих же умовах, які встановлені національним законодавством щодо своїх авторів.

Відповідно до статті 1 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року, кожна Договірна Держава зобов'язується вжити всіх заходів, необхідних для забезпечення достатньої і ефективної охорони прав авторів і всіх інших власників авторських прав на літературні, наукові і художні твори, зокрема, твори живопису, графіки.

Випущені в світ твори громадян будь-якої Договірної Держави, рівно як і твори, вперше випущені у світ на території такої Держави, користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку така Держава надає творам своїх громадян, які вперше випущені в світ на її власній території. Не випущені в світ твори громадян кожної Договірної Держави користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку ця Держава надає творам своїх громадян, що не випущені в світ (стаття 2 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року).

Під "випуском у світ" у розумінні цієї Конвенції слід розуміти відтворення в якій-небудь матеріальній формі і надання невизначеному колу осіб примірників твору для читання або ознайомлення шляхом зорового сприйняття, (стаття 6 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року).

У відповідності до статті 1 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів 1886 року, до якої Україна приєдналася Законом України від 31 травня 1995 року і яка згідно статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, країни, до яких застосовується ця Конвенція, утворюють Союз для охорони прав авторів на їх літературні і художні твори.

Відповідно до пункту 1 статті 2 Бернської конвенції, термін "Літературні і художні твори" охоплює всі твори в галузі літератури, науки і мистецтва, яким би способом і в якій би формі вони не були виражені, як-то: книги, брошури та інші письмові твори, лекції, звертання, проповіді та інші подібного роду твори; драматичні і музично-драматичні твори; хореографічні твopи i пантоміми, музичні твори з текстом або без тексту; кінематографічні твopи, дo яких прирівнюються твори, виражені способом, аналогічним кінематографії; малюнки тощо.

Згідно пункту 6 статті 2 Конвенції, твори, зазначені у цій статті користуються охороною у всіх країнах Союзу. Ця охорона здійснюється на користь автора і його правонаступників.

Об'єктом правової охорони Бернська конвенція проголошує будь-які твори літератури, науки і мистецтва незалежно від форми і способу їх вираження. Перелік творів, що мають охоронятися національним законодавством і яким надається охорона даною Конвенцією, невичерпний. Це можуть бути твори будь-якого наукового чи художнього рівня, жанру, призначення тощо.

Користування цими правами і здійснення їх не пов'язані з виконанням будь-яких формальностей; таке користування і здійснення не залежать від існування охорони в країні походження твору.

Суд зазначає, що крім установлених цією Конвенцією положень, обсяг охорони, рівно як і засоби захисту, що забезпечують автору охорону його прав, регулюються виключно законодавством країни, в якій виникає потреба в ній.

Захист порушених особистих немайнових та майнових прав керується Цивільним кодексом України та Законом України "Про авторське право і суміжні права".

Відповідно до ст. 435 Цивільного кодексу України первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України Про авторське право і суміжні права первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

Згідно п. 28 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності від 17.10.2012р. № 12 у розгляді господарським судом справи про захист авторських прав потрібно виходити з того, що, поки не доведено інше, автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору. Інші докази, пов'язані з авторством твору, досліджуються лише в разі якщо авторство даної особи на твір оспорюється або заперечується.

Згідно ч. 1, 2 ст. 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Об'єктами авторського права є твори, зокрема, аудіовізуальні твори (п. 1 ч. 1 ст. 433 Цивільного кодексу України).

Згідно із положеннями ст. 1 Закону України Про авторське право і суміжні права аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Розповсюдження об'єктів авторського права і (або) суміжних прав - будь-яка дія, за допомогою якої об'єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення цих об'єктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих об'єктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором (ст. 1 Закону України Про авторське право і суміжні права).

Згідно ст. 9 Закону України Про авторське право і суміжні права частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності від 17.10.2012р. № 12 з огляду на приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України Про авторське право і суміжні права при використанні ним твору та/або об'єкта суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Судом встановлено, що персонажі аудіовізуальних творів (мультиплікаційного серіалу) «Маша і Мєдвєдь» та «Машині казки», зокрема, «Маша» і «Мєдвєдь» є частинами аудіовізуального твору, які можуть використовуватись самостійно, а тому розглядаються судом як твори.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що Анімакорд Лтд на підставі договору № ММ-2 про відчуження виключного права на аудіовізуальні твори від 10.12.2014 набуло виключні майнові авторські права на аудіовізуальні твори Маша и Медведь та «Машині казки», його складові частини, персонажі, в тому числі на персонаж Маша та «Мєдвєдь» і має право захищати свої права.

Відповідно до ст. 440 Цивільного кодексу України майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону України Про авторське право і суміжні права до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать виключне право на використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Як зазначає позивач, 21.04.2015 та 13.08.2015 в магазині «West Line», що належить ТОВ «ОСОБА_1 Маркет», розташованому за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Київська, буд. 157, здійснювався публічний показ та продаж (реалізація, розповсюдження) товарів магніт серія «Любовні» акріл (код 73796) та шпильки кольорові тонкі для волосся «Маша», на яких неодноразово зображено без дозволу Анімакорд Лтд персонажі «Маша» та «Мєдвєдь» з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь».

Таким чином, загалом відповідачем використано 2 самостійні обєкти інтелектуальної власності з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь».

На підтвердження розповсюдження в магазині West Line, який знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Київська, буд. 157, господарську діяльність в якому здійснює відповідач, товарів магніт серія «Любовні» акріл (код 73796) та шпильки кольорові тонкі для волосся «Маша», на яких зображені обєкти права інтелектуальної власності позивача, останній надав суду завірені належним чином копії фіскальних чеків ТОВ ОСОБА_1 Маркет від 21.04.2015 №173371 та №190244 та від 13.08.2015 №203969, фотокопії придбаного товару та диск з відповідним записом, які залучені до матеріалів справи.

При цьому, позивач стверджує, що ним не надавався відповідачу будь-який дозвіл на використання ні самого аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь», ні його частин; між позивачем та відповідачем не укладалось жодних договорів на використання зазначеного персонажу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 426 Цивільного кодексу України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності.

Вказаними діями за твердженнями позивача відповідач порушив виключні майнові авторські права позивача на аудіовізуальні твори Маша и Медведь та «Машині казки», зокрема на його складові частини та персонажі Маша та «Ведмєдь», в звязку з чим позивач звернувся з даним позовом про стягнення з відповідача компенсації за порушенням майнових прав субєкта авторського прав у заявленому до стягненні розмірі 214 400,00 грн.

При цьому, розмір компенсації позивач обґрунтовує неодноразовістю порушення прав інтелектуальної власності, а також використанням 2 обєктів інтелектуальної власності позивача.

Крім того, позивач для визначення розміру збитків, що понесені внаслідок дій відповідача, звернувся до субєкту оціночної діяльності ТОВ «Лекстатус Груп» для проведення оцінки суми збитків (упущеної вигоди) внаслідок порушення авторського права.

22.10.2015 ТОВ «Лекстатус Груп» надало позивачу звіт про оцінку №7750 від 22.10.2015, згідно якого зазначило, що сума збитків (упущеної вигоди), яких зазнав правовласник обєкта інтелектуальної власності, яка могла бути ним одержана за звичайних обставин за надання права розповсюдження та публічного показу графічного зображення головних персонажів аудіовізуального твору мульплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь» - «Маша», «Мєдвєдь» (як самостійни обєктів авторського права) ТОВ «ОСОБА_1 Маркет» станом на 22.10.2015 становить 214 400,00 грн.

Крім того, позивач 24.12.2015 подав до суду заяву №24-12/15 від 24.12.2015 (вх. №30540/15 від 24.12.20115) про зменшення позовних вимог, яка є предметом розгляду у даній справі.

Обгрунтовуючи зазначену заяву, позивач зазначає, що у звязку з тим, що у позивача відпало питання щодо неправомірного показу та розповсюдження одного із обєктів, а саме магнітів з зображенням «Маша» та «Вєдмєдь», він зменшив позовні вимоги вдвічі і просив стягнути з відповідача 107 200,00 грн компенсації за неправомірний показ та реалізацію відповідачем іншого товару, а саме «Шпильок кольорових тонких для волосся Маша».

Згідно з п. 5 статті 15 Закону України «Про авторське право та суміжні права», автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до п. п. 2, 7 ч. 3 ст. 15 Закону виключним правом автора (чи особи, яка має авторське право) є в тому числі право на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами.

Відповідно до п. 5 ст. 15 вказаного Закону, автор (чи інша особа, яка має авторське право), має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до статей 31, 32, 33 Закону використання творів допускається виключно на основі авторського договору з автором або іншою особою, що має авторське право, або з організацією колективного управління, яким об'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Відповідно до ст. 50 Закону, порушенням авторського права є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб'єктів авторського права, визначені статтею 15, з урахуванням передбачених ст. ст. 21-25 цього Закону обмежень майнових прав.

Статтею 1 Закону України «Про авторське право та суміжні права» встановлено, зокрема, що контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

В обґрунтування своїх заперечень, відповідач, посилається на те, що ним було дотримано норм чинного законодавства, оскільки спірні товари були придбані відповідачем у ТОВ «Південна торгова компанія «Пальміра» згідно договору поставки №21827 від 20.12.2013, яке отримувало право на реалізацію товарів із зображенням персонажів серіалу «Маша і Мєдвєдь» від ТОВ «Містерія+».

Суд критично оцінює зазначені заперечення відповідача, оскільки матеріалами справи, зокрема, відеозаписом продажу товару із зображенням персонажів серіалу «Маша і Мєдвєдь», долученим до матеріалів справи як речовий доказ та зареєстрований за №1898/16, підтверджується, що відповідач разом з ліцензійним товаром здійснював розповсюдження і контрафактного товару, що не містить ознак ліцензійного товару.

Крім того, відповідач зазначив, що виявивши зазначені порушення ним було повернуто всі залишки спірного товару постачальнику, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією накладної на повернення постачальнику №2582 від 17.12.2015.

Посилання ж відповідача, в обґрунтування своїх заперечень, що позивачем не надано суду документів, що свідчать про реєстрацію авторського права в Україні, зокрема свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір в Україні, доказів реєстрації договору в державному реєстрі договорів, які стосуються авторського права та доказів публікації відповідної інформації в офіційному бюлетені про реєстрацію таких прав, є безпідставними, оскільки як встановлено судом вище Анімаккорд ЛТД на підставі договору № ММ-2 про відчуження виключного права на аудіовізуальні твори від 10.12.2014 набуло виключні майнові авторські права на аудіовізуальні твори Маша и Медведь та «Машині казки», його складові частини, персонажі, в тому числі на персонаж Маша та «Мєдвєдь» і має право захищати свої права.

Відповідно до ст. 2 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року випущені в світ твори громадян будь-якої Договірної Держави, рівно як і твори, вперше випущені у світ на території такої Держави, користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку така Держава надає творам своїх громадян, які вперше випущені в світ на її власній території. Не випущені в світ твори громадян кожної Договірної Держави користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку ця Держава надає творам своїх громадян, що не випущені в світ.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Судом досліджені додані до матеріалів справи документи, на які позивач посилається в якості доказів, які підтверджують його вимоги та встановлено, що відповідач здійснюючи в магазині West Line за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Київська, буд.157 свою господарську діяльність розповсюджував товар, зокрема, «шпильки кольорові тонкі для волосся Маша», на якому без дозволу позивача зображений персонаж Маша з аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу Маша и Медведь, чим порушив виключні майнові авторські права позивача на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал Маша и Медведь, зокрема на його складові частини та персонаж Маша. Доказів протилежного відповідач суду не надав.

Отже, позивачем доведено використання відповідачем обєктів права інтелектуальної власності без відповідного дозволу, чим порушено виключні майнові авторські права позивача на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал Маша и Медведь, зокрема на його складові частини та персонаж Маша за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до вимог ст. 441 Цивільного кодексу України використанням твору є його: опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; переклад; переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; публічне виконання; продаж, передання в найм (оренду) тощо; імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом.

Статтею 443 Цивільного кодексу України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Частиною 2 ст. 32 Закону України Про авторське право і суміжні права встановлено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених ст.ст. 21 - 25 цього Закону.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 432 Цивільного кодексу України суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення.

Підпунктом "а" ч. 1 ст. 50 Закону України Про авторське право і суміжні права встановлено, що порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 вказаного вище Закону обмежень майнових прав.

Відповідно до п. г ч. 1 ст. 52 Закону України Про авторське право і суміжні права при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій.

Пунктом г ч. 2 ст. 52 Закону України Про авторське право і суміжні права передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом г ч. 2 ст. 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Положення Цивільного кодексу України та Закону України Про авторське право і суміжні права не ставлять розмір компенсації у залежність, зокрема, від кількості зафіксованих фрагментів аудіовізуального твору та персонажів, а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Певні обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених згаданою статтею 52 Закону (від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат).

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, визначено суму компенсації у розмірі 107 200 грн, виходячи з того, що відповідач реалізував товар «шпильки кольорові тонкі для волосся Маша», на якому використав обєкт авторського права.

Відповідно до підпункту 51.2 п. 51 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Згідно підпункту 51.3 п. 51 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності у визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог в залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 10.02.2015 у справі № 918/780/14.

Судом встановлено, що відповідачу було поставлено спірний товар, зокрема «шпилька «Маша та Ведмідь» тонка» у загальній кількості 90 шт, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №74 від 27.12.2013 та №72 від 25.02.2014, підписаними та скріпленим печатками обох сторін договору.

Як вбачається з копії фіскального чеку №173371 від 21.04.2015 ціна одиниці товару станом на дату продажу становила 7,49 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення компенсація у розмірі 107 200,00 грн є непомірно великою та не співрозмірною.

Одночасно, суд враховує і те, що після виявлення представником позивача першого факту реалізації спірного товару, Анімаккорд ЛТД не зверталось до відповідача з вимогами щодо припинення такої реалізації.

Крім того, судом встановлено, що відповідачем, з моменту встановлення факту розповсюдження неліцензійного товару, вжиті заходи щодо припинення його розповсюдження, що підтверджується копією накладної на повернення постачальнику №2582 від 17.12.2015 та копією наказу №27 від 20.11.2015 про заборону продажу товару з зображенням та написом «Маша та Мєдвєдь».

З огляду на вищенаведене та враховуючи, загальні засади цивільного законодавства справедливості, добросовісності, розумності (заходи, що застосовуються, мають компенсувати збитки автора і зробити економічно недоцільними (унеможливити) подібні дії винної особи в майбутньому), передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього незначні зусилля тощо та беручи до уваги, що відповідачем вжиті заходи щодо припинення розповсюдження спірного неліцензійного товару, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення компенсації у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, а саме в сумі 13 780,00 грн (10 х 1 378,00 грн розмір мінімальної заробітної плати станом на момент винесення рішення), а тому позовна вимога про стягнення компенсації в розмірі 107 200,00 грн підлягає частковому задоволенні у розмірі 13 780,00 грн. В іншій частині позову суд відмовляє.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Маркет» (02094, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 31924405) на користь Анімаккорд ЛТД (1095, Республіка Кіпр, м. Нікосія, вул. Ніку Георгію, буд. 6, корпус С, офіс 703; реєстраційний номер НЕ 244451; Т.І.С. 12244451М) 13 780 (тринадцять тисяч сімсот вісімдесят гривень) 00 коп. компенсації за порушення майнових прав субєкта авторського права та 206 (двісті шість гривень) 70 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 24.02.2016

Суддя В.М. Антонова