РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016Справа №910/30933/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Приватного підприємства «Центр побутового обслуговування-1» до Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління збройних сил України, третя особа: Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України про зобов'язання укласти договір, за участю представників позивача - Шостака М.О., довіреність № б/н від 02.12.2015 року, Брагіна О.О., довіреність №б/н від 02.02.2016 року, відповідача-1 - Сажієнко І.О., довіреність №220/836/д від 30.12.2015 року, відповідача-2 - Сажієнко І.О., довіреність №220/836/д від 30.12.2015 року, третьої особи - Матвіюка М.А., довіреність №303/3/62 від 20.01.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідачів про зобов'язання відповідача-2 укласти з позивачем договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 340,8 кв.м., розташованого по вул. Московська, 45/1 військове містечко №59, інв. №33 в м. Києві.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.12.2015 року порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 18.01.2016 року.

18.01.2016 року відповідачем-1 через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в позові.

03.02.2016 року відповідачем-1 через канцелярію суду надано додаткові письмові пояснення.

17.02.2016 року третьою особою через канцелярію суду надано письмові пояснення у справі.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів 1, 2 та третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.09.2012 року між Київським квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України, як стороною 1, та ПП "Центр побутового обслуговування - 1", як стороною 2, було укладено попередній договір № 14/2012.

25.09.2012 року Київське КЕУ передало, а відповідач прийняв нежитлові приміщення загальною площею 139,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Київ, вул. Московська, 45/1, військове містечко № 59, інв. № 33, що підтверджується відповідним актом приймання передачі.

Відповідно до пункту 1 вказаного договору сторона 1 зобов'язується з 25 вересня 2012 року по 01 серпня 2013 року в укласти в майбутньому Основний договір Оренди нерухомого військового майна загальною площею 139,2 кв.м. (у подальшому - майно), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Московська, 45/1, військове містечко № 59, інв. № 33, на умовах встановлених даним договором.

Пунктом 1.1. попереднього договору визначено, що сторона 2 (відповідач) до моменту підписання Основного договору оренди має право використовувати майно за цільовим призначенням.

Відповідно до пункту 1.2. попереднього договору, орендодавцем по Основному договору виступатиме Сторона 1, а відповідно Сторона 2, в разі перемоги у конкурсі на право укладення договору оренди військового майна, буде виступати Орендарем.

У розділі 2 попереднього договору сторони узгодили положення, які повинен містити Основний договір, зокрема, пунктом 2.1.2 визначено, що назване в предметі основного договору нерухоме майно орендодавець передає орендарю для використання під майстерню ремонту та пошиву одягу, перукарню.

Пунктом 3.1. попереднього договору визначено, що вартість майна, зазначеного в пункті 2.1 буде остаточно визначена на підставі експертної оцінки.

Відповідно до пунктів 4.2.1, 4.2.2. попереднього договору сторона 1 зобов'язалась провести конкурс на право укладення договору оренди нерухомого військового майна, після проведення конкурсу сторона 1 зобов'язалась підготувати проект Основного договору.

Згідно з пунктами 4.3.1., 4.3.2., 4.3.4 попереднього договору сторона 2 зобов'язалась в місячний термін з моменту підписання попереднього договору виконати експертну оцінку нерухомого майна; за використання майна сторона 2 на підставі виставлених рахунків сплачує на розрахунковий рахунок сторони 1, за домовленістю сторін, плату в розмірі 7377,6 грн. в місяць, розмір плати підлягає коригуванню після виконання експертної оцінки майна; своєчасно і в повному обсязі здійснювати оплату передбаченим цим договором.

Пунктом 4.4. попереднього договору визначено, що зобов'язання, встановлені попереднім договором, припиняються, якщо основний договір не буде укладений протягом строку, визначеного пунктом 1 цього попереднього договору, або якщо жодна зі сторін не направить іншій стороні пропозицію про укладення основного договору (відповідний проект основного договору).

Відповідно до пунктів 10.1., 10.2. попереднього договору він діє з 25 вересня 2012 року по 01 серпня 2013 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.09.2014 у справі №910/17974/14 за позовом Заступника Київського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі: - Міністерства оборони України; - Київського квартирно - експлуатаційного управління; до Приватного підприємства "Центр побутового обслуговування-1"про розірвання договору та виселення, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 19.01.2016 року позов задоволено; виселено ПП "Центр побутового обслуговування" з орендованих приміщень - нерухомого військового майна нежитлових приміщень загальною площею 139,2 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Московська, 45/1, військове містечко № 59, інв.. № 33; зобов'язано ПП "Центр побутового обслуговування" повернути за актом приймання передачі нерухомого військового майна нежитлових приміщень загальною площею 139,2 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, вул.. Московська, 45/1, військове містечко № 59, інв. № 33.

Крім того, вищезазначеними рішеннями судів встановлено, що попередній договір № 14/2012 від 25.09.2012 року припинив свою дію з 01.08.2013 року на підставі приписів пункту 10.1 договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В огрунтування позовних вимог про зобов'язання відповідача-2 укласти з позивачем договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 340,8 кв.м., розташованого по вул. Московська, 45/1 військове містечко №59, інв. №33 в м. Києві позивач посилається лише на обставини, які викладені в описовій частині постанови Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 року у справі №910/17974/14.

Проте, вказані в постанові Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 року обставини були повністю спростовані постановою Вищого господарського суду України від 19.01.2016 року, у зв'язку з чим її і було частково скасовано.

Згідно з ч.3 ст.179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, договір може бути укладений за рішенням суду, проте, лише у випадку існування норм закону, що передбачають обов'язковість укладення такого договору.

Право сторін вільно визначати умови договору може бути обмежено тільки тими випадками, коли актом цивільного законодавства передбачено обов'язковість положень цього акту для сторін договору і сторони не вправі відступити від їх положень.

Враховуючи відсутність прямої норми закону, яка б зобов'язувала сторони до укладення договору оренди, приймаючи до уваги, що відповідачі заперечують проти укладення договору оренди, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

За змістом ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідного договору).

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 10.10.2012 року № 6-110 цс 12.

Враховуючи вищевикладене, заявлені вимоги про зобов'язання відповідача-2 укласти з позивачем договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 340,8 кв.м., розташованого по вул. Московська, 45/1 військове містечко №59, інв. №33 в м. Києві не підлягають задоволенню, тому в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.02.2016р.

Суддя С.О. Чебикіна