ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2016 р. Справа № 911/28/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Камоцці», м.Київ

до Запорізького міського управління юстиції, м.Запоріжжя

про визнання права власності

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Камоцці» (далі позивач) до Запорізького міського управління юстиції (далі відповідач) про визнання права власності.

Позов було прийнято Господарським судом Київської області у відповідності до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207.

Провадження у справі №911/28/16 порушено відповідно до ухвали суду від 11.01.2016 року та призначено справу до розгляду на 28.01.2016 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 28.01.2016 року не зявився та надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладався до 11.02.2016 року.

В судовому засіданні 09.02.2016 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору в судове засідання 09.02.2016 року повторно без поважних причин не зявився, відзив на позов не надав.

У звязку з чим, суд розглянув справу у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Камоцці» (позивач) подано позов про визнання права власності на нежилі будівлі, форма власності приватна, частка 1/1, опис обєкта: основне, А, загальна площа 1225, 2 кв.м. Адреса обєкта: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вулиця Ларіонова, будинок 38, на підставі ст. 392 Цивільного кодексу України у звязку з втратою документа, який засвідчує право власності.

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, на підставі рішення виконавчого комітету Сімферопольської міської ради Автономної Республіки Крим від 17.12.2012 року № 4031 Кримське республіканське підприємство «Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації» зареєструвало та видало 26.12.2012 року Товариству з обмеженою відповідальністю «КАМОЦЦІ-ПНЕВМАТИК-СІМФЕРОПОЛЬ» Свідоцтво про право власності на нежилі будівлі загальною площею 1225,2 кв.м. за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вулиця Ларіонова, будинок 38.

Позивач зазначає, що після анексії території Автономної Республіки Крим Російською Федерацією, Товариство з обмеженою відповідальністю «КАМОЦЦІ-ПНЕВМАТИК-СІМФЕРОПОЛЬ», юридичною адресою якого було м.Сімферополь, вул. Ларіонова, 38, змінило юридичну адресу та назву підприємства згідно з Рішенням зборів засновників (протокол № 12 від 28.04.2015 року).

Враховуючи, що було змінено лише назву та місцезнаходження підприємства позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «КАМОЦЦІ» є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «КАМОЦЦІ-ПНЕВМАТИК-СІМФЕРОПОЛЬ» ().

Позивач зазначає, що під час евакуації бізнесу частина документів була втрачена, серед яких було Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (серія САЕ № 351705).

Про втрату Свідоцтва та визнання його оригіналу недійсним зроблено оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» 07.11.2015 року (№ 208 (5582).

Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01.01.2013 року введена в дію єдина на всій території України система державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яка згідно з цим законом здійснюється шляхом внесення записів в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Згідно з положеннями частини 4 ст.11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15.04.2014 року та згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 226 від 02.07.2014 року «Питання державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яке розташоване на тимчасово окупованій території» державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно стосовно нерухомого майна, яке знаходиться в Криму, здійснюють органи державної реєстрації прав Херсонської та Запорізької областей.

Позивач звертався 13.11.2015 року до Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції з заявою про видачу дубліката Свідоцтва про право власності.

В Рішенні Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.12.2015 року позивачу пропонувалось надати копію Свідоцтва про право власності, завірену виконкомом Сімферопольської міської ради Автономної Республіки Крим.

Однак, позивач був позбавлений можливості виконати вимоги Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції, оскільки у нього відсутня копія Свідоцтва про право власності, завірена виконкомом Сімферопольської міської ради Автономної Республіки Крим. В той же час, серед органів Автономної Республіки Крим, які утворені в Україні після анексії Криму, такого органу як виконкомом Сімферопольської міської ради Автономної Республіки не існує, тому позивач не мав можливості завірити копію Свідоцтва про право власності, як того вимагав Відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції, що мало наслідком прийняття останнім рішення від 10.12.2015 року про відмову у державній реєстрації за позивачем права власності на спірні обєкти нерухомості.

У видачі дубліката Свідоцтва на право власності позивачу було відмовлено з тих підстав, що Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.10.2013 року № 868, затверджений Кабінетом Міністрів України встановлює, що у випадку втрати Свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, заявник подає органу державної реєстрації прав, завірену в установленому порядку органом, який видав документ, копію примірника втраченого документа.

Згідно з п. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку не передбаченому законом. Згідно пункту третьому ст. 9 вказаного закону будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та особами, передбаченими частиною другою цієї статті є недійсними і не створює правових наслідків.

Таким чином, у звязку з тимчасовою окупацією Автономної республіки Крим внаслідок збройної агресії Російської Федерації (ст.2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»), позивач позбавлений можливості завірити копію Свідоцтва на право власності на нерухоме майно, органом, який видав таке Свідоцтво.

Згідно з приписами ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В підтвердження набуття та наявності права власності на спірне майно позивач пояснив (надав підтверджуючі докази), що придбав у власність нежиле приміщення по вул. Ларіонова,38 у місті Сімферополі згідно з Договором купівлі-продажу за № 2506/02 від 09.08.1999 року, у встановленому порядку зареєстрував право власності та отримав Свідоцтво про право власності та Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля.

Позивач додав до позовних матеріалів копію Свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майно від 26.12.2012 року серія САЕ № 351705, яку позивач не мав можливості завірити у звязку з втратою оригіналу та відсутністю органу, який видавав таке Свідоцтво. Також, позивачем було надано суду копію Витягу про державну реєстрацію права власності, копію договору купівлі-продажу, акту приймання-передачі майна, Інвентаризаційної справи на будівлю, Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, які свідчать про фактичне набуття позивачем спірного майна у власність.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених вказаними вище нормами, є визнання права.

Таким чином, враховуючи що позивач довів набуття права власності на спірне майно у встановленому чинним законодавством порядку, однак втратив документ, який засвідчує його право власності, у відповідності до ст. 392 Цивільного кодексу України вимоги позивача про визнання за ним права власності на вказані обєкти нерухомого майна за підлягають задоволенню в повному обсязі.

Визнання права власності на майно за позивачем відповідає фактичним обставинам справи, не порушує будь-чиїх прав та вимог законодавства.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, судом встановлено, що в діях відповідача відсутні ознаки неправомірності, які спонукали позивача звернутись до суду, причиною звернення до суду став факт втрати свідоцтва самим позивачем, тому понесені ним судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «КАМОЦЦІ» (04080, місто Київ, вул. Кирилівська, буд. 1-3, секція «Д», код 14290527) право власності на нежилі будівлі, форма власності приватна, частка 1/1, опис обєкта: основне, А, загальна площа 1225, 2 кв.м. адреса обєкта: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вулиця Ларіонова, будинок 38.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 17.02.2016 р.