донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

16.02.2016р. справа №908/5376/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача (відповідача за зустрічним позовом): ОСОБА_5 (довіреність б/н від 11.01.2016р.);
від відповідача (позивача за зустрічним позовом): не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-ЛТД», м.Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від19.11.2015р. (повний текст підписано 25.11.2015р.)
по справі№908/5376/15 (суддя Серкіз В.Г.)
за первісним позовомПублічного акціонерного товариства «Запорізький хлібокомбінат №1», м. Вишгород Київської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-ЛТД», м.Запоріжжя
про та за зустрічним позовом до простягнення 21 857,66грн. Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-ЛТД», м.Запоріжжя Публічного акціонерного товариства «Запорізький хлібокомбінат №1», м. Вишгород Київської області зобовязання виконати зобов'язання за договором № 337 від 11.12.2014р.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Запорізький хлібокомбінат №1», м. Вишгород Київської області (Позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-ЛТД», м. Запоріжжя (Відповідач) про стягнення 21 857,66грн. за договором дистриб'юції № 337 від 11.12.2014р, з яких: основний борг - 19844,29грн., пеня 1 421,72грн., 3% річних - 135,24грн. та інфляційні втрати - 456,41 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Орлан-ЛТД», м. Запоріжжя (Позивач за зустрічним позовом) звернулось із зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Запорізький хлібокомбінат №1», м. Вишгород Київської області (Відповідач за зустрічним позовом) про зобовязання виконати обовязки за договором № 337 від 11.12.2014р. шляхом вивезення зі складу Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-ЛТД» товару за наведеним переліком на суму 19844,25грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.11.2015р. (повний текст підписано 25.11.2015р.) у справі №908/5376/15 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Запорізький хлібокомбінат №1» були задоволені частково стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-ЛТД» основного боргу у розмірі 19 844,29грн., 3% річних у розмірі 135,24грн. та інфляційних збитків у розмірі 456,41грн., а в задоволені позовних вимог за зустрічним позовом було відмовлено в повному обсязі.

Рішення місцевого господарського суду було вмотивовано доведеністю факту прострочення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Орлан-ЛТД» грошового зобов'язання з оплати поставленого товару, не визначенням сторонами розміру пені за порушення строків оплати та безпідставністю зустрічних позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Орлан-ЛТД», не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області та зобовязати Публічне акціонерне товариство «Запорізький хлібокомбінат №1» виконати зобовязання за договором №337 від 11.12.2014р. шляхом вивезення зі складу Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-ЛТД» товар на суму 19 844,25грн. та зменшити заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-ЛТД» за договором №337 від 11.12.2014р. на суму 19 844,25грн.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає його винесення лише на підставі доказів, наданих Позивачем (Відповідачем за зустрічним позовом) та не прийняття до уваги письмових доказів Відповідача (Позивача за зустрічним позовом), які свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів щодо належного виконання зобовязання та намагання вирішити спірні питання в досудовому порядку, оскільки ним неодноразово направлялися вимоги про повернення товару на підставі п.4.8 Договору, які Позивачем (Відповідачем за зустрічним позовом) виконані не були.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О. та суддів Ломовцева Н.В., Зубченко І.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 26.01.2016р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 16.02.2016р. о 11.30год.

У звязку із перебуванням судді Ломовцевої Н.В. у відпустці, її у складі судової колегії була замінено на суддю Марченко О.А.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника, попри вжиті судом заходи з належного повідомлення, у судове засідання 16.02.2016р. без пояснення причин не зявився, що, з урахуванням викладення його позиції по суті апеляційного перегляду безпосередньо в апеляційній скарзі, достатності наявним матеріалів справи для надання правової оцінки переглядуваному рішенню та не визнання явки представника обовязковою, за висновком судової колегії не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник Позивача (Відповідача за зустрічним позовом) у судовому засіданні 16.02.2016р. проти апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у наданому відзиві (а.с.а.с.158,159).

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 11.12.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Запорізький хлібокомбінат № 1" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Орлан-ЛТД" (Дистриб'ютор) був укладений договір дистриб'юції № 337 (Договір а.с.а.с.13-15), відповідно до п.1.1 якого, Позивач зобов'язується передати, а Відповідач прийняти у власність та оплатити продукцію, в асортименті і за ціною, узгодженими Сторонами в Специфікації (Додаток № 1 - а.с.16), що є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно з п.1.2 договору, Дистриб'ютор, за домовленістю з Постачальником, отримує передбачений умовами цього Договору комплекс прав і обов'язків відносно представництва інтересів Постачальника на території м. Запоріжжя та Запорізької області (регіон), в тому числі пошуку клієнтів (покупців), продажу Товару в узгодженому обсязі; здійснення маркетингової, рекламної та торгово-посередницької діяльності в зазначеному регіоні з метою розширення ринку збуту продукції Постачальника.

Відповідно до п. 2.1 Договору асортимент (номенклатура) і ціна Товару, що постачається Дистриб'ютору, визначаються на підставі узгодженої Сторонами Специфікації (Додаток № І). Специфікація може складатись та підписуватись на кожну партію Товару, при цьому Сторони мають право встанови ти дію специфікації на визначений період та/або кількість Товару до поставки.

У п. 3.1 Договору сторони визначили, що Дистриб'ютор від свого імені зобов'язується придбавати у Постачальника, пропонувати до продажу та здійснювати продаж Товарів окремими партіями в регіоні в узгодженому асортименті (номенклатурі), запропонованих до продажу без посередньо Постачальником.

Положеннями п.3.2. Договору передбачено, що Постачальник поставляє Дистрибютору товар окремими партіями на умовах СРТ, рампа складу Дистрибютора (за адресою, вказаною у заявці) або шляхом само вивезення зі складу Постачальника, згідно Міжнародних правил ІНКОТЕРМС-2010.

Згідно з п.3.3 Договору, поставка товару здійснюється згідно заявки Дистриб'ютор в якій зазначається дата поставки, адреса поставки, асортимент та кількість Товару, а також інші умови, які оформлюються за взаємною згодою Сторін. Також вбачається з цього пункту, що заявка Дистриб'ютора обов'язкова для Постачальника. Вона оформлюється в письмовому вигляді і направляється Постачальнику за допомогою електронного чи факсимільного зв'язку, або передається особисто в руки представнику Постачальника, на розсуд Дистриб'ютора. Як вбачається з матеріалів справи, сторони в Додатку № 4 (а.с.17) узгодили реквізити, за якими мають подаватись заявки, їх підтвердження або повідомлення про неможливість виконання.

У п.3.5 Договору передбачено, що за відсутності претензій з боку Дистриб'ютора, по закінченню 48 годин з моменту відпуску товару за його заявкою, заявка вважається виконаною, а товар - прийнятим Дистриб'ютором, у відповідності до вимог даного Договору.

Згідно із п. 3.9 Договору, зобов'язання Постачальника щодо поставки (передачі) товару вважаються виконаними після передачі товару Дистриб'ютору та підписання ним видаткових (товарно-транспортних) накладних. Датою поставки (передачі) товару є дата підписання Дистриб'ютором товарно-транспортних накладних. Підписана Сторонами видаткова (товарно-транспортна) накладна є достатнім і допустимим доказом, що підтверджує акт передачі (поставки) Дистриб'ютору партії товару за цим Договором.

Також в п.3.11 Договору зазначено, що право власності на поставлену партію товару переходить від Постачальника до Дистриб'ютора з моменту передачі партії товарів Дистриб'ютору, згідно видаткової (товарно-транспортної) накладної.

Згідно з п.4.3 Договору, Дистриб'ютор зобовязаний своїми силами розвантажити автотранспорт з поставленим товаром, належним чином оформити товаросупровідні документи (обовязкова відмітка про дату, час прибуття й відправлення автотранспорту, завірити її підписом уповноваженої особи Дистриб'ютора на отримання товару і відбитком печатки Дистриб'ютора)

Відповідно до п.4.4 Договору, при виявлені невідповідності товару умовам договору по кількості та якості, Дистриб'ютор зобовязаний припинити приймання, прийняти товар на відповідальне зберігання, викликати представника Постачальника письмовим повідомленням. У випадку прийняття товару з порушенням вимог цього пункту, збитки Постачальником не відшкодовуються, окрім випадків передбачених п.4.9 договору.

В п. 4.5 Договору передбачено, що у разі відмови від прийому товару, Дистриб'ютор зобовязаний вказати причину у видатковій (товарно-транспортній) накладній, завіривши її підписом та печаткою. У разі невиконання вказаної вимоги, водій фіксує факт відмови у видатковій (товарно-транспортній) накладній і така відмова вважається необґрунтованою.

п.4.8 договору вставлено, що Дистриб'ютор має право здійснити повернення товару за однією номенклатурною позицією, в розмірі не більш 1% від суми поставки за попередній місяць, з обов'язковим попереднім письмовим повідомленням Постачальника про строк і кількість товару, що повертається. Строк повернення - не більш 10 (десяти) календарних днів з моменту закінчення строку реалізації товару.

Як вбачається з п.6.1 та 6.2 Договору, загальна сума даного договору встановлюється згідно загальної суми видаткових (товарно-транспортних) накладних на товар, поставлений на умовах і в період дії даного договору та становить з ПДВ - 24 805,85грн. Дистриб'ютор зобов'язаний провести повний розрахунок за отриману партію Товару у відповідності з видатковою (товарно-транспортною) накладною на протязі 21 календарного дня з моменту прийняття партії товару Дистриб'ютором від Постачальника (дати підписання Дистриб'ютором накладної), якщо інше не буде встановлено додатковою письмовою угодою Сторін. Якщо Дистриб'ютор не зазначив на видатковій (товарно-транспортній) накладній дату підписання, датою здійснення поставки вважається дата видачі такої видаткової (товарно-транспортної) накладної.

Згідно до п. 6.9 договору, незважаючи на строк розрахунку, встановлений п.6.2. цього Договору, оплата першої партії Товару за цим Договором здійснюється Дистриб'ютором на умовах 50% передплати вартості замовленої партії Товару, та решта 50%, згідно строку, встановленого п.6.2. цього Договору.

Відповідно до п.7.4 договору при порушенні термінів оплати Дистриб'ютор зобов'язаний виплатити Постачальникові суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь період прострочення платежу, а також пеню у розмірі діючої подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення. Пеня нараховується з дня порушення відповідної умови Договору до моменту повного виконання порушеного зобов'язання.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 31.07.2015р. Публічне акціонерне товариство "Запорізький хлібокомбінат № 1" поставило, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Орлан-ЛТД" отримало товар на загальну суму 24 805,85грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною від 31.07.2015р. №4 (а.с.22), яка була підписана без заперечень представником Відповідача.

Проте, в порушення умов договору, розрахунок в повному обсязі за переданий товар Відповідачем здійснений не був. Так, 03.09.2015р. Відповідачем було частково сплачена заборгованість за отриманий ним товар у сумі 4 961,56грн., залишок заборгованості став складати 19844,29грн.

28.09.2015р. Позивачем на адресу Відповідача було направлено вимогу №598 (а.с.23) про погашення простроченої суми заборгованості на загальну суму 20 957,74грн, з яких 19 844,29грн. сума основного боргу, 1113,45грн. сума пені за 38 днів прострочення. Однак, вказані кошти Дистрибютором сплачені не була.

Також в матеріалах справи наявний лист за вих.№41 від 27.08.2015р. (а.с.а.с.91-93), направлений 31.08.2015р. (а.с.94) Відповідачем на адресу Позивача, яким він повідомив останнього про повернення продукції (шляхом вивезення її зі складу Відповідача) у 2 денний строк, у відповідності до п.4.8 договору, на загальну суму 19 844,25грн., через неможливості виконання достатніх обсягів реалізації продукції, у звязку з самостійним розповсюдженням Публічним акціонерним товариством «Запорізький хлібокомбінат №1» власної продукції у торгових закладах м. Запоріжжя власною командою торгових представників.

30.09.2015р. Відповідачем знову було відправлено (а.с.98) на адресу Позивача лист за вих.№45 від 29.09.2015р. (а.с.97) з проханням вивезти зі складу Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-ЛТД» зазначену у листі №41 від 27.08.2015р. продукцію.

Листом №592 від 02.10.2015р. Публічне акціонерне товариство «Запорізький хлібокомбінат №1» повідомило про можливість прийняття повернення продукції на суму 2 996,37грн. на своєму складі на умовах само вивозу Дистрибютором.

Листом №46 від 19.10.2015р. (а.с.101), надісланим 21.10.2015р. (а.с.102), Дистрибютор відхилив вимогу Постачальника №598 від 28.09.2015р. як безпідставну через ухилення останнього від виконання обовязків з повернення продукції за договором на суму 19844,25гн.

За таких обставин , Товариство з обмеженою відповідальністю "Орлан-ЛТД" звернулось до суду із зустрічною позовною заявою щодо зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Запорізький хлібокомбінат № 1" виконати зобов'язання за договором № 337 від 11.12.2014р. шляхом вивезення зі складу Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-ЛТД" за адресою м. Запоріжжя, вул.Базова, 1 товар на загальну суму 19 844,25 грн., у задоволені якої місцевим судом було відмовлено в повному обсязі з підстав її необґрунтованості та недоведеності.

Враховуючи, що сума заборгованості у розмірі 19 844,25грн. Відповідачем сплачена не була, позовні вимоги Позивача за первісним позовом були задоволені частково з огляду на відмову у задоволені пені у розмірі 1 421,72грн. через невизначеність її розміру в договорі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України укладений між сторонами договір дистриб'юції № 337 від 11.12.2014р. є належною підставою для виникнення у сторін кореспондуючих прав і обов'язків.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін в частині розглядуваних спірних зобовязань, оцінка правомірності заявлених первісних та зустрічних вимог має здійснюватися судом з урахуванням норм цивільного та господарського законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України, передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Як встановлено ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, ст.655, ч.1ст.691 Цивільного кодексу України, Покупець зобов'язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу. Означений обов'язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між Позивачем та Відповідачем договір дистриб'юції є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань з оплати товару, визначених його умовами, право на отримання коштів за якими є належним об'єктом судового захисту у розумінні ст.1 Господарського процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Беручи до уваги доведеність матеріалами справи факту отримання Відповідачем товару від Позивача (а.с.22), Дистрибютор, після спливу визначеного п.6.2. договору строку (22.08.2015р.), не мав правових підстав для ухилення від виконання обов'язку з повної оплати товару, поставленого Позивачем.

Таким чином, невиконання грошових зобов'язань у повному обсягу (враховуючи часткову оплату 03.09.2015р. в розмірі 4691,56грн. із простроченням), було правомірно кваліфіковано судом першої інстанції як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам Відповідач вважається таким, що прострочив їх виконання у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу України.

Відповідно до ст.ст.549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст.216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних, інфляційних втрат та пені, передбаченої п.7.3 договору дистриб'юції № 337 від 11.12.2014р.

Перевіривши розрахунки позовних вимог, які були надані Позивачем на підтвердження права вимоги (а.с.а.с.10-12) та розрахунки суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується з правильністю нарахування 3% річних у сумі 135,24грн. та інфляційних втрат у сумі 456,41грн.

Проте суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком місцевого суду в частині відмови у задоволенні стягнення з Відповідача суми пені з підстав невизначеності її розміру сторонами у договорі, оскільки в п.7.3 договору чітко встановлено, що при порушенні термінів оплати Дистрибютор зобовязаний виплатити Постачальнику пеню у розмірі діючої подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення, що не суперечить положенням ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України та ч.4 ст.231 Господарського кодексу України.

Колегія суддів, перевіривши арифметичний розрахунок пені зазначає, що він здійснений Позивачем у відповідності до умов договору, приписів діючого законодавства та є арифметично вірним, у зв'язку із чим позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 1 421,72грн. підлягають задоволенню в повному обсязі, що тягне за собою скасування в цій частині рішення місцевого суду.

Щодо відмови у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд зазначає наступне:

Дійсно, п.4.8 договору безпосередньо не визначає процедуру повернення товару, проте в порядку ч.3 ст.217 та ч.1 ст.637 Цивільного кодексу України така процедура може бути визначена виходячи з тлумачення інших положень договору. Так, виходячи з п.п.3.2, 3.12, 4.3 зазначеного Договору, сторони досягли згоди, що доставка товару на склад Дистрибютора буде здійснюватися за рахунок та силами Постачальника, а розвантаження та прийом товару - силами Дистрибютора. При цьому, відповідно до п.3.9 та 3.11 цього Договору, обовязки з поставки вважаються виконаними з моменту підписання товарно-транспортної накладної, що опосередковує перехід права власності на товар від Постачальника до Дистрибютора.

З огляду на викладене, в контексті належності товару та моменту переходу права власності на нього, участь сторін договору в процедурі доставки/отриманні товару розподілена наступним чином: Власник (Відчужувач) товару за свій рахунок та своїми силами здійснює доставку у вказане Набувачем місце отримання, силами якого здійснюється розвантаження та прийом товару. Таким чином та виходячи з того, що при поверненні товару в порядку п.4.8 Договору саме Дистрибютор є його власником, відповідно до п.3.11 цього Договору, а відтак доставка товару, що повертається на склад Постачальника повинна здійснюватися за рахунок та силами Дистрибютора. Виходячи з цього, посилання апелянта в цьому контексті на п.3.12 договору, як на обґрунтування наявності обовязку Постачальника самостійно вивезти товар є помилковим.

Оскільки матеріали справи не містять належних доказів доставки Дистрибютором поверненого товару на склад Постачальника та безпідставної відмови останнього в його прийнятті з урахуванням положень п.п.4.3 - 4.7 Договору, остільки, з огляду на відсутність обовязку Постачальника з самостійного повернення (вивезення) товару, в спонуканні до виконання якого полягає сутність зустрічного позову у розглядуваному випадку, має місце прострочення Дистрибютора як кредитора за цим зобовязанням в розумінні ч.1 ст.613 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, прострочення кредитора (Дистрибютора) відповідно до ч.4 ст.612 Цивільного кодексу України вказує на відсутність прострочення боржника (Постачальника) з отримання товару, яким може бути повернутий, а значить і на відсутність порушення, в розумінні ст.610 Цивільного кодексу України.

Відсутність порушення прав Дистрибютора на повернення продукції з боку Постачальника відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України унеможливлює задоволення зустрічного позову.

Таким чином, Донецький апеляційний господарський суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги, проте з огляду на допущені місцевим судом порушення в частині відмови у задоволенні стягнення суми пені, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового скасування переглядуваного рішення із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, що згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України має наслідком віднесення на рахунок Відповідача (Скаржника) понесених витрат зі сплати судового збору за подання позову та апеляційного оскарження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.У задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-ЛТД», м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.11.2015р. (повний текст підписано 25.11.2015р.) у справі №908/5376/15 відмовити.

2.Рішення Господарського суду Запорізької області від 19.11.2015р. (повний текст підписано 25.11.2015р.) у справі №908/5376/15 в частині відмови у задоволенні стягнення суми пені у розмірі 1 421,72грн. скасувати, у звязку з чим пункт 3 резолютивної частини цього рішення виключити, а пункти 1 і 2 викласти в такій редакції:

«1. Первісний позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-ЛТД" (69063, м. Запоріжжя, вул. Кірова, 25, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Запорізький хлібокомбінат № 1" (07300, Київська область, м. Вишгород, пр. Івана Мазепи, 8, ) 19 844,29грн. основного боргу, 135,24грн. 3 % річних, 456,41грн. інфляційних збитків, 1 421,72грн. пені та 1 218,00грн. судового збору.»

3. В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 19.11.2015р. (повний текст підписано 25.11.2015р.) у справі №908/5376/15 залишити без змін з мотивів, викладених в цій постанові.

4.Доручити Господарському суду Запорізької області видати наказ на примусове виконання цієї постанови, оформивши його у відповідності до вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

5.Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: О.А. Марченко

ОСОБА_3

Надруковано: 5 прим.: 1,2 сторонам, 3- у справу, 4-ГСЗО, 5-ДАГС