РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016Справа №910/1436/16
Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Кот Т.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовомПриватного підприємства "Наша аптека", м. Київ,
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Спецтрейдінвест", м. Київ
простягнення заборгованості 135000,00 грн.
за участю представників сторін:

від позивача: Зубець М.П. (довіреність №40 від 29.01.2016р.)
від відповідача:не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Наша аптека" (надалі - ПП "Наша аптека") звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтрейдінвест" (надалі - ТОВ "Спецтрейдінвест") про стягнення заборгованості за договором безпроцентної позики у розмірі 135000,00 грн.

Ухвалою від 02.02.2016р. за вказаним позовом господарським судом міста Києва порушено провадження у справі №910/1436/16 та призначено розгляд справи на 17.02.2016р.

16.02.2016р. через відділ діловодства (канцелярія) господарського суду від позивача надійшли документи для залучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.02.2016р. у зв`язку із клопотання представника відповідача, розгляд справи відкладено на 24.02.2016р.

У судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до відмітки на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, відповідач отримав ухвалу про порушення провадження 09.02.2016р., тобто мав достатній час для підготовки мотивованого відзиву на позовну заяву.

24.02.2016р. через відділ діловодства господарського суду представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із необхідністю бути присутнім на іншому судовому засіданні.

Клопотання відповідача визнано необґрунтованим, причини неявки до суду - неповажними. Відповідачем у справі являється юридична особа (Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецтрейдінвест"), а не конкретний представник. Господарським процесуальним кодексом України передбачено можливість ведення справи через представника, що надає можливість направити на розгляд справи іншу уповноважену особу. Окрім того, до зазначеного клопотання представником відповідача не подано жодного підтвердження щодо часу та місця "іншого судовго засідання".

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд вважає за доцільне також зазначити, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового розгляду оцінюється з огляду на обставини справи та в залежності від складності предмету спору такої справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (Право Б 2-33 рішення Європейського суду з прав людини від 10.08.2006р. у справі "Кухарчук проти України"). Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 6669 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11,2005р. у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи, такі як складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду), є спільними для всіх категорій справ та знаходять своє відображення, як у цивільному, адміністративному чи кримінальному процесах, так, зокрема, і в господарському процесі. Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини щодо розумності строку розгляду справи та враховуючи те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному і повному з'ясуванню фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивному оцінюванню доказів, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення по справі № 910/1436/16.

Розглянувши матеріали справи Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписом ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

11.12.2014р. між ПП "Наша аптека" (Позикодавець) та ТОВ "Спецтрейдінвест" (Позичальник) було укладено Договір безпроцентної позики (надалі - Договір), згідно із п. 1.1. якого Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти в розмірі, встановленому Договором, а Позичальник зобов'язується повернути їх Позикодавцю.

Відповідно до п. 2.2. договору сума позики за договором становить 1 350 000 (Один мільйон триста п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп.

За цим договором проценти не нараховуються (п. 2.2. договору).

Згідно п. 3.1. договору Позикодавець перераховує суму позики в безготівковому порядку на поточний рахунок Позичальника.

Позикодавець передає позику Позичальникові в строк до 2-х банківських днів з моменту підписання сторонами даного договору (п. 3.2 договору).

У відповідності до п. 3.3. договору позика вважається переданою Позичальникові в момент зарахування позики на поточний рахунок Позичальника.

Пунктом 4.1. договору сторони визначили, що Позичальник повинен повернути позику в термін до "30" грудня 2015 року.

Позичальник зобов`язаний повернути суму позики (або неповернену її частину в разі дострокового погашення частини позики) в останній день терміну встановленого п. 4.1. цього договору. Сума позики підлягає поверненню шляхом її перерахування на поточний рахунок Позикодавця. Днем повернення позики (її частини) вважається день зарахування суми позики (її частини) на поточний рахунок Позикодавця (п.п. 5.1. - 5.3. договору).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 8.1 договору).

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що на виконання умов договору від 11.12.2014р., позивачем було перераховано на рахунок відповідача 1350000,00 грн.., що підтверджується платіжним дорученням №75445 від 12.12.2014р. на суму 1 350000,00 грн. (належним чином засвідчена позивачем копія, якого знаходиться в матеріалах справи).

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що Позичальник повинен повернути позику в термін до "30" грудня 2015 року.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, всупереч умовам укладеного договору і положенням ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, відповідач взяті на себе за договором від 11.12.2014р. зобов'язання виконав не в повному обсязі, кошти отримані за договором позики повернув частково, лише у розмірі 1 215000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №4 від 12.12.2014р. на суму 200000,00 грн.; №11 від 03.07.2015р. на суму 145000,00 грн.; №12 від 07.07.2015р. на суму 145000,00 грн.; №13 від 09.07.2015р. на суму 145000,00 грн.; №14 від 10.07.2015р. на суму 145000,00 грн.; №15 від 15.07.2015р. на суму 145000,00 грн.; №16 від 21.07.2015р. на суму 145000,00 грн.; №17 від 30.07.2015р. на суму 145000,00 грн.

Відповідно до умов п. 4.1, п. 5.1 договору та вимог ст. 530 ЦК України, відповідач повинен був повернути не погашену частину позики у розмірі 135000,00 грн. в строк до 30.12.2015р.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається із матеріалів справи та бухгалтерської довідки ПП "Наша аптека" за №52 від 23.02.2016р. відповідачем не здійснено повернення частини позики у розмірі 135000,00 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону, відповідачем належним чином протягом розгляду справи не було надано належних доказів по справі на спростування позовних вимог.

За таких обставин, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо повернення коштів у розмірі 135000,00 грн. та не спростував заявлених позовних вимог в цій частині, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, а тому позовні вимоги ПП "Наша аптека" про стягнення з ТОВ "Спецтрейдінвест" заборгованості у розмірі 135000,00 грн. є правомірними та обґрунтованими і задовольняються судом.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства "Наша аптека" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтрейдінвест" (02152, м. Київ, проспект Тичини, б. 20, ідентифікаційний код 39494308) на користь Приватного підприємства "Наша аптека" (02140, м. Київ, проспект М. Бажана, б. 36, п. 84, ідентифікаційний код 25390449) основний борг у розмірі 135000 (сто тридцять п`ять тисяч) грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 2025 (дві тисячі двадцять п`ять) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 29.02.2016р.

Суддя В.В. Князьков