ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.02.2016 Справа № 5006/20/96/2012(5011-66/4776/2012)

Розглянувши матеріали заяви про розяснення рішення суду у справі

за позовом: Компанія Вендор Файненс ГмбХ (Грайнерштрассе 70, А-4550 Кремсмюнстер, Австрія; адр. для лист.: ТОВ Ноублз, 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 7/11)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Єврофасад (83000, м. Донецьк, пр. 25-річчя РККА, буд. 16)

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Компанія Грайнер Екструзіон ГмбХ" (Грайнерштрассе 70, А-4550 Кремсмюнстер, Австрія; адр. для лист.: ТОВ Ноублз, 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 7/11)

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю ЄФ-Пласт (02217, м. Київ, вул. Закревського, буд. 15, каб. 24)

про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження

Судя: ОСОБА_1

Представники сторін:

Від позивача(заявника) ОСОБА_2, на підставі довіреності б/н від 08.12.2015 р.

Від відповідача не зявився.

До господарського суду Запорізької області надійшла заява Компанія Вендор Файненс ГмбХ про розяснення рішення господарського суду Запорізької області від 20.03.2015 р. по справі 5006/20/96/2012(5011-66/4776/2012), суддя Боєва О.С.

На запит № 01-35/441 від 23.11.2015 р., у звязку з надходженням заяви про перегляд ухвали господарського суду Запорізької області від 16.09.2015 р., справу № 5006/20/96/2012(5011-66/4776/2012) надіслано на адресу Донецького апеляційного господарського суду України.

Відповідно до п. 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у разі, якщо до місцевого господарського суду надходять заяви про відстрочку або розстрочку виконання судового рішення, зміну способу та порядку його виконання, скарги на дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби, місцевий господарський суд виносить ухвалу про відкладення вирішення питання про прийняття відповідної заяви (скарги) так само до повернення відповідних матеріалів із суду вищої інстанції.

Відсутність у господарському суді матеріалів справи унеможливлює розгляд ним заяви Компанії Вендор Файненс ГмбХ про розяснення рішення господарського суду Запорізької області від 20.03.2015 р. по справі 5006/20/96/2012(5011-66/4776/2012), тому господарський суд виніс ухвалу про відкладення вирішення питання про прийняття даної заяви до повернення матеріалів справи № 5006/20/96/2012(5011-66/4776/2012) з суду апеляційної інстанції.

В звязку з тим, що справа повернулась до господарського суду Запорізької області судом було призначено судове засідання для розгляду даної заяви на 22.02.2016 р. о 10:15 год.

Представник заявника в судовому засіданні 22.02.2016 р. підтримав вимоги викладені в своїй заяві. Представник відповідача до суду 22.02.2016 р. не зявився, ніяких заяв та клопотань до суду не надав, про час та місце проведення судового засідання представники сторін були повідомлені належним чином.

В своїй заяві позивач зазначає, що 20.03.2015 року Господарським судом Запорізької області (суддя Боєва О. С.) було оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі № 5006/20/96/2012 (5011-66/4776/2012), за позовом компанії «Вендор Файненс ГмбХ» (надалі - «Позивач») до ТОВ «Єврофасад» (надалі - «Відповідач») про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рахунок погашення боргу Відповідача перед Позивачем на загальну суму 7 839 055,93 євро, яким задоволено позовні вимоги Позивача у повному обсязі. Повний текст рішення відповідно до статей 84, 85 Господарського процесуального кодексу України (надалі - «ГПК України»), було складено та підписано 30.03.2015 року (надалі- «Рішення»).

Відповідно до статті 116 ГПК виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

17.04.2015 р. господарським судом Запорізької області видано наказ про примусове виконання судового рішення (надалі - «Наказ»), згідно з яким на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 20.03.2015 р. по справі № 5006/20/96/2012 (5011-66/4776/2012) було звернено стягнення на індивідуально визначене майно (екструзійні лінії та інше обладнання), що є предметом обтяження, зареєстрованого у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за реєстраційними номерами 15250485 та 10280390 (надалі - «Майно»), шляхом застосування процедури, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а саме: продажу Позивачем предмета обтяження шляхом укладання договорів купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження з будь-якими особами-покупцями в рахунок погашення боргу Відповідача перед Позивачем по сплаті купівельної ціни та пені за прострочку платежів за Комплексною угодою на загальну суму 7 839 055,93 євро (сім мільйонів вісімсот тридцять дев'ять тисяч п'ятдесят п'ять євро 93 євроценти), що еквівалентно 82 162 877,63 грн. (вісімдесят два мільйони сто шістдесят дві тисячі вісімсот сімдесят сім гривень 63 копійки).

02.11.2015 року Наказ по вказаній справі було подано на виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі - «Департамент ДВС МЮУ»).

04.11.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_3 було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання Наказу (ВП № 49305537).

Станом на дату подання цієї заяви про роз'яснення рішення суду боржник за виконавчим провадженням ВП № 49305537 (Відповідач) добровільно не виконав рішення суду.

Позивач звертає увагу суду, що для виконання рішення суду - звернення стягнення у визначений судом спосіб (а саме, шляхом продажу Позивачем предмета обтяження шляхом укладання договорів купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження з будь-якими особами-покупцями), Позивачу необхідно безпосередньо володіти Майном.

Позивач зазначає, що відповідно до інформації, якою володіє позивач та як неодноразово підкреслювалося представниками позивача в судових засіданнях, Майно на даний час фактично знаходиться у складських приміщеннях третьої особи на стороні відповідача (ТОВ «ЄФ-Пласт») у м. Києві.

Представники позивача не наділені правом входити на територію інших юридичних осіб, вилучати майно, вимагати надати пояснення від посадових осіб та працівників інших юридичних осіб. Виключно державні виконавці мають повноваження на здійснення дій, спрямованих на встановлення місцезнаходження майна та на звернення стягнення на Майно в передбаченому Рішенням та Наказом порядку.

Позивач не має можливості виконати вказані дії самостійно або спонукати Відповідача до здійснення будь-яких дій. Таким чином це призводить до неможливості реалізації частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

В той же час, відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - «Закон») саме державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Крім цього, відповідно до частини 3 статті 11 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання; звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання. Таким чином, законодавство України наділяє державного виконавця всіма правами, які необхідні для виконання Рішення та Наказу.

Статтею 55 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит державного виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває в них, та майно чи кошти, які вони мають передати боржнику.

Відповідно до частини 2 статті 40 Закону розшук боржника - юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна. Пунктом 3.12 Інструкції з примусового виконання рішень суду, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р. (надалі -«Інструкція») визначено, що організацію розшуку майна боржника державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо).

Також, відповідно до статті 57 Закону для забезпечення реального виконання рішення державним виконавцем застосовується арешт майна боржника, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах. Відповідно до частини 1 статті 59 майно, на яке накладено арешт, передається на зберігання боржникові або іншим особам, призначеним державним виконавцем.

Статтею 89 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя за заявою сторони чи державного виконавця роз'яснює рішення, ухвалу, не змінюючи при цьому їх змісту.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення.

На думку позивача, резолютивна частина рішення є не зрозумілою в частині подальших дій позивача та державного виконавця щодо виконання Рішення.

Розглянувши заяву Компанії Вендор Файненс ГмбХ про розяснення резолютивної частини рішення господарського суду Запорізької області від 20.03.2015 р. по справі 5006/20/96/2012(5011-66/4776/2012, в якій заявник просить суд надати розяснення щодо виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 20.03.2015 р. по справі № 5006/20/96/2012(5011-66/4776/2012), суд вважає за потрібне розяснити заявнику наступне.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в процесі виконання виконавчого провадження ВП № 49305537 щодо примусового виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 20.03.2015 року та наказу від 17.04.2015 року у справі № 5006/20/96/2012 (5011-66/4776/2012) зобов'язаний:

- проводити розшук майна, на яке звернуто стягнення відповідно до зазначеного вище рішення суду та наказу;

- направляти запити до будь-яких юридичних та фізичних осіб, органів, установ, організацій щодо наявності у них майна, на яке звернуто стягнення відповідно до зазначеного вище рішення суду та наказу;

- накладати арешт на майно, на яке звернуто стягнення відповідно до зазначеного вище рішення суду та наказу, та оголошувати заборону на його відчуження;

- вилучати з фактичного володіння будь-яких осіб майно, на яке звернуто стягнення відповідно до зазначеного вище рішення суду та наказу, та передавати його на зберігання позивачу.

Керуючись ст.ст. 86, 89 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Компанії Вендор Файненс ГмбХ про розяснення резолютивної частини рішення господарського суду Запорізької області від 20.03.2015 р. по справі 5006/20/96/2012(5011-66/4776/2012 задовольнити.

Роз'яснити, що Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в процесі виконання виконавчого провадження ВП № 49305537 щодо примусового виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 20.03.2015 року та наказу від 17.04.2015 року у справі № 5006/20/96/2012 (5011-66/4776/2012) зобов'язаний:

- проводити розшук майна, на яке звернуто стягнення відповідно до зазначеного вище рішення суду та наказу;

- направляти запити до будь-яких юридичних та фізичних осіб, органів, установ, організацій щодо наявності у них майна, на яке звернуто стягнення відповідно до зазначеного вище рішення суду та наказу;

- накладати арешт на майно, на яке звернуто стягнення відповідно до зазначеного вище рішення суду та наказу, та оголошувати заборону на його відчуження;

- вилучати з фактичного володіння будь-яких осіб майно, на яке звернуто стягнення відповідно до зазначеного вище рішення суду та наказу, та передавати його на зберігання позивачу.

Суддя Т.Г. Алейникова