КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2016 р. Справа№ 910/22580/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Федорчука Р.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 10.02.2016 року

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області акціонерного товариства «Ощадбанк» на рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2015 року

у справі № 910/22580/15 (суддя - Чебикіна С.О.)

за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області акціонерного товариства «Ощадбанк»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Октан»

про стягнення 1 290 408,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.11.2015 року по справі № 910/22580/15 у позові публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області акціонерного товариства «Ощадбанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Октан» про стягнення 1 290 408,30 грн. - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 11.11.2015 року, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2015 року по справі № 910/22580/15 скасувати, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитом в сумі 810 000,00 грн., пеню за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 369 054,68 грн., витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 17 685,82 грн., та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 28 390,57 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 року у справі № 910/22580/15 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фірма Октан» заперечує проти доводів викладених у апеляційній скарзі, вважає, що рішення прийняте господарським судом міста Києва від 11.11.2015 року по справі № 910/22580/15 при повному дослідженні всіх обставин справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У судових засіданнях 23.12.2015 року та 10.02.2016 року представник скаржника надав суду свої пояснення по справі, в яких підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судових засіданнях 23.12.2015 року та 10.02.2016 року також надав суду свої пояснення по справі, в яких заперечив проти вимог апеляційної скарги, вважає скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2015 року законним та таким що відповідає нормам чинного законодавства. При цьому, представник ТОВ «Фірма Октан» звернув увагу суду на те, що позивач передчасно звернувся до суду з даним позовом, оскільки на час подання позову, строк виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором не настав. Крім того, на час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції ТОВ «Фірма Октан» сплатило позивачу тіло кредиту та проценти за користування кредитом.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, між сторонами у справі було укладено договір кредитної лінії від 27.02.2013 року № 973 (далі - договір), у відповідності до п.2.1 якого, банк зобов'язався надати на умовах договору, а позичальник зобов'язався отримати, належним чином використати та повернути у передбачені угодою строки кредит та сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом.

У відповідності до розділу 1 договору, кредит - це грошові кошти банку, що підлягають видачі позичальнику та поверненню в порядку та на умовах, визначених договором у межах діючого ліміту кредитування.

Відповідно до п.2.2 договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) остаточним терміном повернення до 05.01.2016 року.

У розділі 1 договору сторони також визначили, що максимальний ліміт кредитування - це встановлена договором максимальна сума грошових коштів, якою може користуватись позичальник. Контрагенти у п.2.3 договору погодили суму максимального ліміту кредитування і визначили його в розмірі 1 150 000,00 грн. У відповідності до п. 2.3.2. договору сторони погодили збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування в строки згідно з графіком. З метою дотримання діючого ліміту кредитування згідно з умовами цього договору позичальник зобов'язаний не пізніше останнього банківського дня періоду, в якому закінчується строк користування кредитом у межах встановленого в звітному періоді діючого ліміту кредитування, здійснити погашення частини кредитних коштів у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на наступний період.

Відповідно до п. 3.3.1 договору банк має право у випадку якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі випадки невиконання позичальником та/або майновим поручителем взятих на себе обов'язків та недотримання умов, передбачених цим договором та/або документами забезпечення, вимагати негайного повернення суми кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають сплаті за цим договором) у тому числі, але не виключно, якщо, зокрема, позичальник вчасно не сплатив суму кредиту, її частину або проценти за користування кредитом або будь-які інші суми, які підлягають сплаті за цим договором.

Згідно з п. 3.2.2 договору після отримання позичальником від банку листа з повідомленням про вручення щодо відкликання кредиту позичальник зобов'язаний не пізніше 20 банківських днів з моменту вручення такого листа здійснити повне погашення кредиту.

Відповідно до п.2.8 договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених договором. Проценти нараховуються фіксованою процентною ставкою. Проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 21 процент річних, яка може бути встановлена в іншому порядку, визначеному договором (п.2.7.2 договору).

У пункті 2.8.2 укладеного між сторонами правочину передбачено, що проценти нараховуються методом факт/факт на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі кредиту включно, та до повного погашення заборгованості. При нарахуванні процентів день видачі кредиту приймається до розрахунку як 1 день користування кредитними коштами, а день повернення кредиту (його частини) до розрахунку процентів не включається.

За змістом п.10.5 спірного правочину договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за вказаним правочином.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 25.02.2014 року між сторонами було укладено додатковий договір №1 до договору кредитної лінії №973 від 27.02.2013 року за яким сторони виклали п. 2.3.2 кредитного договору в новій редакції, а саме: « 2.3.2. Сторони погодили збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування в строки згідно з графіком: з 27.02.2013 р. по 03.12.2015 р. діючий ліміт кредитування - 1 150 000 грн.; з 04.12.2015 р. по 05.01.2016 р. діючий ліміт кредитування - 550 000 грн. З метою дотримання діючого ліміту кредитування згідно з умовами цього договору позичальник зобов'язаний не пізніше останнього банківського дня періоду, в якому закінчується строк користування кредитом у межах встановленого в звітному періоді діючого ліміту кредитування, здійснити погашення частини кредитних коштів у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на наступний період».

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та перевірено судом апеляційної інстанції, на виконання умов договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 1 115 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 14 від 31.03.2014 року та банківською випискою з рахунку відповідача за 31.03.2014 року.

Підставами для звернення до господарського суду із позовом про дострокове стягнення 1 051 000 грн. простроченого кредиту, 221 621,92 грн. пені за несвоєчасно сплачену суму кредиту та 17 786,38 грн. відсотків за користування кредитом у даній справі стало те, що, на переконання позивача, відповідачем неналежно виконувалися умови договору кредитної лінії №973 від 27.02.2013 року в частині неповернення кредитних коштів в строк визначений договором та наявність простроченої заборгованості по кредиту.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ст.1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У відповідності до положень статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до актів звірки від 27.08.2015 року наданого позивачем та від 03.11.2015 року наданого відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції, несплачена сума по тілу кредиту станом на день подання позову становить 1 000 000,00 грн., а станом на 03.11.2015 року з розрахунку наданого позивачем є 810 000,00 грн. з початкової суми боргу 1 150 000,00 грн., що свідчить про дотримання відповідачем умов договору та здійснення останнім поступового часткового погашення кредитних коштів за погодженим сторонами графіком в межах остаточного встановленого строку для погашення кредиту - 05.01.2016 року.

Крім того, як вірно зазначив місцевий господарський суд у відповідності до роздруківки про рух коштів за договором та виписок по рахункам відповідача від 19.10.2015 року, від 23.10.2015 року, в яких вказано, що загальна сума оборотів дебету складає 9 534 800,00 грн., а оборотів по кредиту також становить 9 534 800,00 грн., вихідне сальдо становить 0.00 грн., заборгованість відповідача по тілу кредиту та відсоткам за договором кредитної лінії №973 від 27.02.2013 року на час подання позовної заяви та розгляду справи у суді першої інстанції відсутня.

Таким чином, враховуючи зазначене вище, та те, що остаточний термін погашення суми кредиту ще не настав з урахуванням графіку п. 2.3.2. додаткової угоди від 25.02.2014 року, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що звернення позивача до суду з даною позовною заявою є передчасним.

Більш того, на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції ТОВ «Фірма Октан» повністю сплатило позивачу тіло кредиту та проценти за користування кредитом. Зазначене підтверджується наданими належним чином копіями виписок з банківського рахунку відповідача за період з 04.04.2014 року по 21.01.2016 року та не заперечувалося самим представником скаржника.

Таким чином, оскільки позивачем ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було надано суду доказів неналежного виконання відповідачем умови договору кредитної лінії №973 від 27.02.2013 року в частині неповернення кредитних коштів в строк визначений договором та наявність простроченої заборгованості по кредиту, та станом на час розгляду даної справи тіло кредиту та проценти сплачені відповідачем у повному обсязі, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що місцевий господарський суд правомірно відмовив позивачу у задоволенні позову.

Позивачем не надано доказів невиконання відповідачем взятих на себе обов'язків та недотримання умов, передбачених договором кредитної лінії №973 від 27.02.2013 року та недоведено порушення останнім прав позивача.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на положення пп. 2.3.3 кредитного договору, відповідно до якого позичальник зобов'язується здійснити погашення кожного траншу не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту його отримання, як на підставу скасування рішення суду, судова колегія вважає необґрунтованим, оскільки такими діями скаржник змінює підставу позову вже після винесення судом першої інстанції рішення, що є недопустимим. Колегія судів звертає увагу на те, що позивач, в обґрунтування свого позову посилався лише на порушення відповідачем своїх зобов'язань в частині неповернення кредитних коштів в строк визначений договором та наявність простроченої заборгованості по кредиту. Посилання скаржника у позові на пп. 2.3.3 кредитного договору взагалі відсутнє. При цьому, умовами договору встановлено, що повернення кредитних коштів здійснюється за графіком частинами з остаточним терміном не пізніше 05 січня 2016 року.

Крім того, судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі скаржник збільшує розмір позовних вимог що можливо лише до прийняття рішення судом першої інстанції та просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 369 054,68 грн. за період з 31.03.2015 року по 19.11.2015 року, тоді як у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 221 621,92 грн. за період з 31.03.2015 року по 29.07.2015 року.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитом у сумі 17 786,38 грн., судова колегія зазначає, що відповідно до актів звірки взаємних розрахунків що наявні в матеріалах справи вбачається, у відповідача станом на момент звернення позивача з позовом та на момент розгляду справи судом першої інстанції відсутня заборгованість по відсотках. До того ж, як зазначалося вище на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції ТОВ «Фірма Октан» повністю сплатило позивачу тіло кредиту та відсотки за користування кредитом.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність та необґрунтованість наведених позивачем підстав для задоволення позову, заявлені позовні вимоги на час розгляду справи у суді першої інстанції є передчасними, необґрунтованими, а тому місцевим господарським судом правомірно було відмовлено у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області акціонерного товариства «Ощадбанк» не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2015 року прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області акціонерного товариства «Ощадбанк» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2015 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, господарський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області акціонерного товариства «Ощадбанк» на рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2015 року у справі № 910/22580/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2015 року у справі № 910/22580/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/22580/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді Р.В. Федорчук

А.Г. Майданевич

Дата підписання 15.02.2016 року