ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Справа № 914/1720/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Давид Л.Л.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Салон Архітектура. Будівництво. Дизайн, м. Львів б/н б/д ( вх.. 01-05/4826/15 )

на рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2015 року

у справі № 914/1720/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Вікант, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Салон Архітектура. Будівництво. Дизайн, м. Львів

про стягнення 95 194,46 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2-представник;

від відповідача ОСОБА_3- представник;

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст.81-1 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлено.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.06.2015 року у справі № 914/1720/15 (суддя Яворський Б.І.) позовні вимоги задоволено; стягнено з ТОВ Салон Архітектура. Будівництво. Дизайн на користь ТОВ Торговий дім Вікант 71 096,83 грн. основної заборгованості, 22 553,26 грн. пені, 1 544,37 грн. 3% річних.

ТОВ Салон Архітектура. Будівництво. Дизайн подано апеляційну скаргу б/н б/д (вх.ЛАГС 01-05/4826/15 від 27.10.2015р.), в якій просить скасувати рішення суду та винести нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з неповним з»суванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, скаржник зазначає, що на момент подачі позову позивач в загальному здійснив 32 поставки на загальну суму 1 983 118,98грн., копії накладних додаються. Підприємством здійснено оплату на загальну суму 2 152 136,58грн. докази оплат додаються. Отже станом на день подачі позовної заяви переплата становила 176 789,24грн.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, 01.03.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім Вікант (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Салон Архітектура. Будівництво. Дизайн (покупець) укладено договір №48068/13-ЛС, відповідно до п.1.1 якого продавець зобовязується в порядку та на умовах, визначених договором, передати у власність покупця металопродукцію, а покупець зобовязується своєчасно прийняти товар і здійснити його оплату на умовах цього договор (том І а.с.10-12).

Згідно із п.3.6 договору продавець вправі відвантажити товар згідно потреб покупця без отримання попередньої оплати. При цьому покупець сплачує вартість отриманого товару та доставку протягом 10 календарних днів з моменту отримання товару.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції судом встановлено, що 01.12.2014р. згідно видаткової накладної №29527 продавець передав, а покупець прийняв товар на суму 78 832,00 грн.

25.12.2014р. згідно видаткової накладної №31633 продавець передав, а покупець прийняв товар на суму 78 508,00 грн.

Позивач зазначає, що відповідач частково оплатив вартість отриманого товару. Неоплаченою залишилася сума 71 096,83 грн.

Судом встановлено, що доказів погашення заборгованості станом на дату прийняття рішення відповідачем не подано.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України та ст..526 ЦК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525 ЦК України).

Згідно із ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 525 цього ж Кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що відповідач отримав товар, проте повністю не оплатив його вартість, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 71 096,83 грн. основної заборгованості є правомірною.

Однак, скаржник, в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, заперечив існування зазначеної заборгованості та зазначив, що станом на день подання позовної заяви у відповідача була переплата в сумі 176 789,24грн. за поставлений товар.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції на вимогу суду сторонами проведено звірку взаєморозрахунків по договору №48068/13-ЛС від 01.03..2013р. та складено акт звірки розрахунків за період з 01.01.2013р. за станом на 11.11.2015р., згідно якого скаржник вважає, що переплата за отриманий товар складає 175 933,46грн.

Однак, з цього ж акту звірки розрахунків вбачається, що позивач вважає, що заборгованість скаржника перед ТОВ «Торговий дім Вікант» складає 51 096,83грн.

Позивач в обгрунтування зазначеної заборгованості посилається на поставку здійснену згідно видаткової накладної №30914 від 16.12.2014р. на суму 227 030,59грн.

Скаржник заперечує здійснення позивачем відповідачу зазначеної поставки. Позивачем в підтвердження здійснення зазначеної поставки надано суду копію видаткової накладної №30914 від 16.12.2014р. (том ІІ а.с.22) та копію довіреності №211 від 08.12.2014р. видану виконробу ОСОБА_4С.(том ІІ а.с.24).

Щодо вищезазначеного судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості, у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" мають бути складені на паперових або машинних носіях і повинні містити такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця.

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.95р., первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку, що копія видаткової накладної №30914 від 16.12.2014р. без підпису та печатки отримувача товару та копія першої сторінки довіреності №211 від 08.12.2014р. без підписів та печаток не відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому не є первинними обліковими документами, які підтверджують, що на виконання умов договору №48068/13-ЛС від 01.03..2013р. позивач здійснив поставку, а відповідач отримав товар на суму 227 030,59грн. Інших належних та допустимих доказів в підтвердження здійснення поставки на суму 227 030,59грн. позивачем не надано.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем товару згідно договору №48068/13-ЛС від 01.03..2013р. на суму 1 983 118,98грн. Докази оплати зазначеної суми відповідачем знаходяться в матеріалах справи.

В силу ст. 33 ГПК України предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

При цьому, правило належності доказів, закріплене ст. 34 ГПК України передбачає, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, для вирішення питання про виникнення у покупця обов'язку з оплати вартості товару мають значення належні та допустимі докази - передбачені законом документи, якими стверджується сам факт здійснення господарської операції з передачі товару або товаророзпорядчого документу на товар. До таких доказів в силу чинного законодавства належать первинні документи.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Позивачем не надано суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б підтверджували позовні вимоги.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення господарського суду слід скасувати.

Відповідно до ст.49 ГПК України із позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Салон Архітектура. Будівництво. Дизайн, м. Львів б/н б/д (вх.ЛАГС 01-05/4826/15 від 27.10.2015р.) задоволити.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2015 року у справі № 914/1720/15 скасувати. Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Вікант (01001, м.Київ, вул.Еспланадна, буд.34/2, кімната 5, ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Салон Архітектура. Будівництво. Дизайн (79005, АДРЕСА_1, ідентифікаційний ) 2 094,28грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

5.Справу направити у Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 22.02.2016р..

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Орищин Г.В.