ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016 року Справа № 904/6461/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Євстигнеєва О.С., Науменка І.М.

секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

представники сторін:

від позивача представник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

від відповідача: ОСОБА_1 представник ( довіреність №1228 від 12.06.2015 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2015 р. у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ",

м. Київ

до Міського комунального підприємства

"ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ",

м. Дніпропетровськ

про стягнення суми основного боргу за договором купівлі - продажу природного газу в розмірі 197 722 463 грн. 88 коп., пені в розмірі 21 101 090 грн. 94 коп., 3 % річних в розмірі 4 733 144 грн. 12 коп. та суми інфляційної складової в розмірі 53 744 573 грн. 05 коп.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" з позовом про стягнення суми основного боргу за договором купівлі - продажу природного газу в розмірі 197 722 463 грн. 88 коп., пені в розмірі 21 101 090 грн. 94 коп., 3 % річних в розмірі 4 733 114 грн.12 коп. та суми інфляційної складової в розмірі 53 744 573 грн.05 коп.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2015 р. ( суддя Новікова Р. Г. ) по справі № 904/6461/15 позовні вимоги задоволено частково - припинено провадження в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 8 196 122 грн. 84 коп. Зменшено розмір пені, заявленої до стягнення, з 21 101 090 грн. 94 коп. до 10 550 545 грн. 47 коп. Стягнуто з Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суму основного боргу за договором купівлі - продажу природного газу в розмірі 140 448 316 грн.39 коп., пеню в розмірі 10 550 545 грн. 47 коп., 3 % річних в розмірі 4 733 114 грн.12 коп., суму інфляційної складової в розмірі 46 113 427 грн. 05 коп. та суму витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору в розмірі 55 974 грн. 86 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано неналежним виконанням Відповідачем умов договору купівліпродажу природного газу № 662/14-ТЕ-4 від 06.12.2013 р. На підставі ст. 83 ГПК України господарський суд зменшив розмір пені на 50 %.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій, а саме пені у сумі 10 550 545,47 грн. скасувати, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в даній частині задовольнити у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 233 ГК України, ст. ст. 549-552, 599,625 ЦК України, та процесуального права, зокрема ст.ст. 4-2, 43, 83, 84 ГПК України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, відсутність вини Відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, суд дослідив лише ступінь виконання зобов'язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов'язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу. Бюджетом України та фінансовим планом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», який затверджений Кабінетом міністрів України, не передбачені фінансові можливості для кредитування споживачів природного газу. Загальна сума заявлених пені, 3 % річних, інфляційних в свою чергу не компенсує повністю збитків від сплати відсотків за комерційними кредитами. Окрім того. Відповідачем не надано жодних належних доказів щодо винятковості таких обставин.

Крім того, застосування п. 3 ст. 83 ГПК України передбачає дослідження усіх істотних обставин справи та дійсних належних доказів наявності виняткових обставин. Відповідно до ст. 84 ГПК України у мотивувальній частині вказуються також докази, на підставі яких прийнято рішення. Однак, суд першої інстанцій не мотивуючи, а лише своїм внутрішнім переконанням та посиланнями на важкий матеріальний стан Відповідача зменшив розмір нарахованих санкцій, що є грубим порушенням положень ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України. Також судом взагалі не було з'ясовано, чи були заподіяні Позивачу збитки неналежним виконанням зобов'язання, а також не було оцінено розмір таких збитків. У відповідності до звіту про фінансові результати з 2015 рік за невиконання зобовязань контрагентами, в даному випадку таких, як Відповідач збиток Компанії складає більше 62 млрд. грн. Нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобовязанням за договором купівлі-продажу природного газу.

У відзиві на апеляційну скаргу Відповідач просить суд апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2015р. по справі № 904/6461/15 - залишити без змін.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.01.2016 р. у справі № 904/6461/15 колегією суддів у складі: головуючого судді Кощеєва І.М., суддів: Євстигнеєва О.С., Науменка І.М. апеляційну скаргу прийнято до розгляду, який було призначено на 04.02.2016 р.

В судовому засіданні 04.02.2016 р. по справі оголошено перерву до 16.02.2016 р.

У судовому засіданні 16.02.2016 р. оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Згідно ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Позивач оскаржує рішення суду лише в частині зменшення розміру заявленої до стягнення пені, проте апеляційна інстанція повинна перевірити рішення в частині стягнення основного боргу, оскільки розмір пені залежить від розміру основного боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму ( ст. 712 ЦК України ).

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 06.12.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ( Продавець ) та Міським комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" ( Покупець ) укладений Договір купівлі - продажу природного газу № 662/14-ТЕ-4 ( далі договір ), за умовами якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 6.1 договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа ( включно ) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

П. 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 цього договору Продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

На виконання умов договору, Продавець за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. поставив Покупцю природний газ загальною вартістю 218 094 531 грн. 33 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Внаслідок неналежного виконання Покупцем умов договору купівлі-продажу природного газу № 622/14-ТЕ-4 від 06.12.2013 р., Позивачем заявлено до стягнення суму боргу за поставлений природний газ в розмірі 197 722 463 грн. 88 коп.

Відповідачем були надані платіжні доручення, згідно яких за період з 25.03.2015 р. по 02.07.2015 р., останнім було сплачено грошові кошти в сумі 49 078 024 грн. 65 коп., в рахунок погашення суми основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу № 622/14-ТЕ-4 від 06.12.2013 р. Вказана сума оплати, за поясненням представника Відповідача ( не спростованим представником Позивача ), не була врахована Позивачем при зверненні до суду з позовною заявою. Факт оплати вказаних сум також відображений в акті звірки взаємних розрахунків, за період з 01.01.2014 р. по 30.11.2015 р.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач звернувся з позовною заявою до суду - 17.07.2015 р. Отже, сума в розмірі 49 078 024 грн.65 коп., була сплачена Відповідачем до звернення Позивача до суду з позовом.

На момент звернення Позивача до суду з позовною заявою сума основного боргу за договором купівлі - продажу природного газу № 622/14-ТЕ-4 від 06.12.2013 р. становила 148 644 439 грн.23 коп.

Під час судового провадження Відповідач сплатив суму 8 196 122 грн. 84 коп., в рахунок погашення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 622/14-ТЕ-4 від 06.12.2013 р., що підтверджується платіжними дорученнями, наданими Відповідачем. Факт оплати вказаних сум також відображений в акті звірки взаємних розрахунків, за період з 01.01.2014 р. по 30.11.2015 р., який підписаний та скріплений печаткою Позивача.

Відповідно до положень п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, з урахуванням приписів цієї статті, висновок місцевого господарського суду про припинення провадження у справі в частині стягнення суми основного в розмірі 8 196 122 грн. 14 коп., у зв'язку з відсутністю предмету спору, є обґрунтованим.

Враховуючи викладене, на час розгляду справи в суді першої інстанції заборгованість Відповідача перед Позивачем за договором купівлі-продажу природного газу № 622/14-ТЕ-4 від 06.12.2013 р. становила 140 448 316 грн. 39 коп., що також підтверджується матеріалами справи.

Обставини, на які посилається Позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з Відповідача суми боргу у розмірі 140 448 316 грн. 39 коп., підтверджені матеріалами справи та не спростовані Відповідачем. Тому місцевий суд дійшов правильного висновку про правомірність вимог Позивача в цій частині.

Висновок суду першої інстанції стосовно відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми боргу в розмірі 49 078 024 грн. 65 коп. колегія суддів також вважає обґрунтованим, оскільки вказана сума була погашена Відповідачем до звернення Позивача із позовною заяву до господарського суду.

Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України Позивачем заявлено до стягнення суму інфляційних витрат в розмірі 53 744 573 грн.05 коп. за період з лютого 2014 р. по лютий 2015 р. та суму 3 % річних в розмірі 4 733 114 грн. 12 коп. за період з 15.02.2014 р. по 23.03.2015 р.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, відповідно до ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Дослідивши розрахунок інфляційної складової, господарський суд встановив, що Позивачем невірно визначений період нарахування інфляційної складової. Так, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). За результатом зробленого судом розрахунку, стягненню з Відповідача підлягає сума інфляційної складової в розмірі 46 113 427грн.05коп. за період з березня 2014 р. по лютий 2015 р.

Розрахунок суми 3% річних, зроблений вірно та відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно з ч . 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

П. 9.3. договору сторони передбачили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

За несвоєчасну оплату природного газу, Позивачем заявлена до стягнення пеня на суму 21 101 090 грн. 94 коп., яка нарахована за період з 15.02.2014 р. по 23.03.2015 р.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, Відповідачем було заявлене клопотання, в якому він просив, у разі задоволення позовних вимог, зменшити розмір пені, заявленої до стягнення на 50 %, у зв'язку із скрутним становищем на підприємстві Відповідача.

Приймаючи до уваги несвоєчасне виконання Відповідачем своїх зобов"язань за Договором щодо оплати вартості отриманого газу, приписи ст.ст. 525, 526, 530, 536, 546, 549, 655, 692, 712 ЦК України та умови Договору, колегія суддів погоджується з висновком попередньої судової інстанції про наявність підстав для стягнення з Відповідача: основного боргу у сумі 140 448 316 грн.39 коп., інфляційної складової в розмірі 46 113 427 грн. 05 коп., суми 3 % річних в розмірі 4 733 114 грн.12 коп.

Щодо стягнення пені, то місцевий господарський суд на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України за власною ініціативою зменшив розмір штрафних санкцій, а саме - пені з 21 101 090 грн. 94 коп. до 10 550 545 грн. 47 коп. ( тобто на 50 % ).

Причиною апеляційного розгляду у даній справі є питання про наявність або відсутність підстав для зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з підприємства внаслідок прострочення виконання зобов'язання з оплати отриманого природного газу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Ст. 233 ГК України також передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої Позивачем до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. (із змін. і доп.) Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання ( п. 3 ст. 83 ГПК ), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому, необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК наявні докази підлягають оцінці в їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ст. 42 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Колегія суддів погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі, що рішення господарського суду за своїм змістом в частині зменшення розміру стягуваної суми пені, цим вимогам не відповідає.

Так, в порушення зазначених вимог щодо змісту судового рішення та вимог ст. 84 ГПК України, господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення в даній справі, не зазначив будь-яких доказів на підставі яких прийнято рішення про зменшення розміру стягуваної суми пені до 10 550 545 грн. 47 коп. та не виклав доводи, на підставі яких відхилив докази Відповідача.

Натомість, апеляційний господарський суд виходячи з приписів ст. ст. 99, 101 ГПК України, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції, повторно розглядає справу за наявними доказами, зокрема клопотання Відповідача про зменшення розміру пені, заявленої до стягнення на 50 %.

В обґрунтування заявленого до місцевого господарського суду клопотання про зменшення нарахованої до стягнення пені на 50 % Відповідач зазначав, що він не є кінцевим споживачем теплової енергії, а є підприємством, яке використовує отриманий газ для виробництва та забезпечення безперебійного постачання теплової енергії споживачам для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання. Відповідач є комунальним підприємством Дніпропетровської міської ради, не має права здійснювати і не займається будь-якою іншою діяльністю. Здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить виключно від розрахунків споживачів з відповідачем за спожиту теплову енергію. Станом на 01.08.2015 р. заборгованість споживачів перед Відповідачем складає 205 813 789,51 грн. Грошові кошти, які надходили від споживачів на рахунок Відповідача протягом 2014 - 2015 років примусово списувалися державною виконавчою службою на користь Позивача на виконання вже прийнятих господарськими судами рішень.

На виконання вищезазначених приписів чинного законодавства та рекомендацій, апеляційний суд, оцінивши зазначені Відповідачем доводи, викладені в клопотанні про зменшення розміру нарахованої пені на 50 % та надані на його обґрунтування докази, встановив, що МКП Дніпропетровські міські теплові мережі має стратегічне значення для регіону, метою діяльності якого є безперебійне постачання споживачам теплової енергії, Відповідач не є кінцевим споживачем теплової енергії та вживає заходів для стягнення заборгованості з споживачів теплової енергії. Крім цього слід звернути увагу, що заборгованість лише населення перед Відповідачем за спожиту теплову енергію складає станом на 01.11.2015 р. - 172 869 152,00 грн. і Відповідач законом позбавлений права нараховувати пеню даній категорії споживачів.

Апеляційна інстанція враховує, що Позивач також є збитковим підприємством, проте понесені ним збитки внаслідок несвоєчасного розрахунку за спожитий газ частково компенсуються нарахованими на підставі ст. 625 ЦК України інфляційними витратами та 3% річних. Фінансовий стан, в якому знаходиться Позивач, виник не лише з дій Відповідача, а й інших субєктів, з якими у Позивача укладені договори.

З урахуванням усіх цих обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені на 50 % до 10 550 545,47 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого зменшення заявленої до стягнення пені з підстав наведених вище до уваги не приймаються. Крім того, зменшення заявленого розміру пені є правом суду, передбаченим ст. 83 ГПК України.

Враховуючи приписи чинного законодавства та встановлені обставини справи, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, щодо порушення норм процесуального права, хоч і знайшли своє підтвердження, але не призвели до прийняття неправильного рішення, а тому не можуть бути підставою для його зміни.

За таких обставин справи, підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення місцевого господарського суду немає.

Керуючись ст. ст. 101-103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2015 р. у справі № 904/6461/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 17.02.2016 року

Головуючий суддя І.М.Кощеєв

Суддя О.С. Євстигнеєв

Суддя І.М. Науменко