КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Справа№ 911/3892/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Шевченка Е.О.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

від позивача: Бондаренко М.Г.;

від відповідачів: не з'явилися;

від третьої особи-1: Франчук Ю.В.;

від третьої особи-2: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український

професійний банк"

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 17.11.2015р.

у справі №911/3892/15 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український

професійний банк"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК-

СЕРВІС 1"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНА

КОМПАНІЯ "ЛЕНДЛІЗ"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: 1) Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестер Плюс"

про стягнення 23 908 785,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області у справі №911/3892/15 від 17.11.2015р. зупинено провадження у справі №911/3892/15 до розгляду Конституційним Судом України конституційного подання Верховного Суду України щодо конституційності Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області у справі №911/3892/15 від 17.11.2015р. та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання третьої особи-1 про зупинення провадження у справі та передати справу до Господарського суду Київської області для розгляду по суті спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2016р. (головуючи суддя Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Зеленін В.О.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 01.02.2016р.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального права, зокрема, ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до безпідставного зупинення провадження у даній справі.

28.01.2016р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від третьої особи-1 надійшли письмові пояснення по справі, в яких вона зазначала про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просила суд залишити скаргу без задоволення.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2016р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2016р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Шевченко Е.О. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 01.02.2016р.

В судове засідання 01.02.2016р. з'явився лише представник позивача. Представники відповідачів та третіх осіб не з'явилися.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2016р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 15.02.2016р.

В судовому засіданні 15.02.2016р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду Київської області у справі №911/3892/15 від 17.11.2015р., відмовити у задоволенні клопотання третьої особи про зупинення провадження у справі та передати справу до місцевого господарського суду для розгляду по суті спору.

В судовому засіданні 15.02.2016р. представник третьої особи-1 залишив вирішення апеляційної скарги на розсуд суду.

Представники відповідачів та третьої особи-2 в судове засідання 15.02.2016р. не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та третіх осіб у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін та третіх осіб про місце, дату та час судового розгляду, а також враховуючи обмеженість строку розгляду апеляційних скарг на ухвали місцевого господарського суду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представників відповідачів та третьої особи-2 за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 15.02.2016р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи-1, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК-СЕРВІС 1" (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ "ЛЕНДЛІЗ" (далі - відповідач-2) заборгованості за договором №772 від 18.12.2013р. про відкриття траншевої кредитної лінії у розмірі 23 908 785,09 грн. (з них: 22 000 000,00 грн. - борг по тілу кредиту, 1 764 821,91 грн. - борг по відсоткам за користування кредитом, 143 963,18 грн. - пеня).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.09.2015р. (том справи - 1, аркуші справи - 1-2) за вищевказаною позовною заявою було порушено провадження у справі №911/3892/15.

Ухвалами Господарського суду Київської області від 30.10.2015р. та від 03.11.2015р. (том справи -1, аркуші справи - 63-65, 150-152), на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, до участі у справі як третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів було залучено Публічне акціонерне товариство "Авант-Банк" (далі - третя особа-1) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Вестер Плюс" (далі - третя особа-2).

В процесі судового розгляду третя особа-1 звернулася до Господарського суду Київської області з клопотанням про зупинення провадження у справі до прийняття Конституційним судом України рішення щодо звернення Верховного суду України про відповідність (конституційність) Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" положенням Конституції України. Вказане клопотання мотивоване тим, що Пленум Верховного Суду України прийняв постанову №13 від 03.07.2015р. «Про звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статей 21, 22, частин першої, четвертої, п'ятої статті 41 Конституції України. Позовні вимоги у даній справі обґрунтовуються головним чином положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, в частині, яка стосується визнання нікчемним договору застави майнових прав від 26.05.2015р., укладеного між позивачем та третьою особою-1, на підставі якого третя особа-1 набула прав кредитора за договором №772 від 18.12.2013р. про відкриття траншевої кредитної лінії та всіма договорами, укладеними на забезпечення виконання зобов'язань за договором №772 від 18.12.2013р. З урахуванням наведеного, третя особа-1 вважає, що розгляд справи №911/3892/15 є неможливим до прийняття Конституційним судом України рішення по вищезгаданому конституційному поданню.

Господарський суд Київської області погодився з доводами третьої особи та ухвалою від 17.11.2015р., на підставі ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, задовольнив клопотання третьої особи-1 та зупинив провадження у справі №911/3892/15 до розгляду Конституційним Судом України конституційного подання Верховного Суду України щодо конституційності Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не погоджується з висновком місцевого господарського суду про доцільність зупинення провадження у справі, вважає його передчасним, з огляду на наступне.

Відповідно до положено ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. За змістом наведеної норми процесуального права підставою для зупинення провадження у господарський справі є сукупність таких складових, як розгляд іншої справи іншим судом, пов'язаність цієї іншої судової справи з даною господарською справою та неможливість розгляду останньої до вирішення судом зазначеної іншої справи.

При цьому пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у справі, що ним розглядається (аналогічна правова позиція наведена в п.3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Як вбачається з матеріалів справи, при винесені оскаржуваної ухвали, місцевий господарський суд виходив з того, що позовні вимоги у даній справі ґрунтуються на приписах Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", спір щодо конституційності якого вирішується Конституційним судом України, і за результатами розгляду справи Конституційним судом України буде встановлена можливість застосовувати або не застосовувати вказаний Закон.

Відповідно до ст. ст. 46-48 Закону України "Про Конституційний Суд України" відкриття провадження у справі у Конституційному Суді України за конституційним поданням чи конституційним зверненням ухвалюється Колегією суддів Конституційного Суду України або Конституційним Судом України на його засіданні. У складі Конституційного Суду України утворюються колегії суддів для розгляду питань щодо відкриття провадження у справах за конституційними поданнями та колегії суддів для розгляду питань щодо відкриття провадження у справах за конституційними зверненнями. Колегія суддів Конституційного Суду України у справах за конституційними поданнями більшістю голосів суддів, які входять до її складу, приймає процесуальну ухвалу про відкриття провадження у справі в Конституційному Суді України або про відмову у такому провадженні.

До клопотання про зупинення провадження у справі третьою особою-1 було додано роздруківку з офіційного сайту Конституційного Суду України, в якій зазначено про те, що ухвалою колегії суддів Конституційного Суду України відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі. Здійснюється розгляд справи на засіданні Суду (том справи - 1, аркуші справи - 229-233).

З наведеного випливає, що станом на дату винесення оскаржуваної ухвали у суду були відсутні докази відкриття провадження у справі за конституційним поданням Верховного суду України про конституційність Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Тобто, всупереч ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, судом першої інстанції було безпідставно зупинено провадження у даній справі до прийняття Конституційним судом України рішення щодо конституційного подання Верховного Суду України про відповідність (конституційність) Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а не до вирішення пов'язаної з цією справою іншої порушеної справи, яка розглядається іншим судом, що унеможливлює розгляд даної справи.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 50 Закону України "Про Конституційний Суд України" встановлено, що Конституційний Суд України на своїх засіданнях розглядає питання щодо відкриття провадження у справі в Конституційному Суді України у разі прийняття Колегією суддів Конституційного Суду України процесуальної ухвали про відмову у відкритті такого провадження.

У разі прийняття на засіданні Конституційного Суду України процесуальної ухвали про відкриття провадження у справі в Конституційному Суді України ця справа вноситься Головою Конституційного Суду України на розгляд пленарного засідання Конституційного Суду України.

Прийнята Конституційним Судом України на його засіданні процесуальна ухвала про відмову у відкритті провадження у справі в Конституційному Суді України є остаточною.

Третьою особою-1 в письмових поясненнях на апеляційну скаргу було надано суду роздруківку з офіційного сайту Конституційного Суду України станом на 27.01.2016р., з якої вбачається, що Конституційний Суд України на засіданні продовжив розгляд питання щодо відкриття конституційного провадження у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Суд продовжить розгляд цієї справи на одному з наступних засідань.

Наведене свідчить про те, що станом на час перегляду апеляційною інстанцією ухвали Господарського суду Київської області від 17.11.2015р. у справі №911/3892/15 відомості про відкриття провадження Конституційним Судом України за конституційним поданням Верховного Суду України відсутні, а відтак у місцевого господарського суду були відсутні правові підстави для зупинення провадження у даній справі (аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах викладено в постанові Вищого господарського суду України від 18.11.2015р. у справі №915/40/15).

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, повністю підтвердилися під час розгляду даної справи, що в свою чергу свідчить про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи, а також невірне застосування норм процесуального права.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Частиною 5 статті 106 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до положень ч.7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала Господарського суду Київської області у справі №911/3892/15 від 17.11.2015р. - скасуванню, з направленням справи №911/3892/15 на розгляд Господарського суду Київської області.

Відносно витрат позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Як уже зазначалось вище, у справі №911/3892/15 судом апеляційної інстанції було переглянуто та скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у ч.7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, тому розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги, повинен здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України (аналогічна правова позиція викладена в п.4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (із змінами та доповненнями)).

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-7, 32-34, 43, 75, 77, 79, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області у справі №911/3892/15 від 17.11.2015р. скасувати.

3. Матеріали справи №911/3892/15 повернути до Господарського суду Київської області для розгляду справи по суті.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

Е.О. Шевченко