ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2016р. Справа№ 914/1488/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

(м. Київ)

до відповідача: Приватної агрофірми «Дністер» (с. Верин, Львівська обл.)

про: стягнення боргу в розмірі 670222,54 грн.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність № 56 від 03.02.2014 року.

від відповідача: Не з'явився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (м. Київ) до Приватної агрофірми «Дністер» (с. Верин, Львівська обл.) про стягнення боргу в розмірі 670222,54 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.05.2015 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 19.05.2015 року. Ухвалою суду від 19.05.2015 року розгляд справи відкладено до 02.06.2015 року, в зв'язку з відсутністю представника відповідача та для надання доказів. Ухвалою суду від 02.06.2015 року розгляд справи відкладено до 10.06.2015 року, для надання доказів. Ухвалою суду від 10.06.2015 року розгляд справи відкладено до 16.06.2015 року, для надання доказів. Ухвалою суду від 16.06.2015 року розгляд справи відкладено до 19.06.2015 року, для надання переліку питань для призначення судової експертизи.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.06.2015 року провадження у справі зупинено до отримання результатів судової почеркознавчої експертизи.

02.07.2015 року за вих. № 914/1488/15/1/15 Господарським судом Львівської області матеріали справи № 914/1488/15 були направлені до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення судової почеркознавчої експертизи.

09.07.2015 року за вх. № 1166 з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання про надання матеріалів, необхідних для виконання судових почеркознавчої експертизи, технічної експертизи матеріалів документів та усунення недоліків, які мають місце при їх призначенні.

09.07.2015 року за вих. № 914/1488/15/2/15 судом було направлено сторонам лист з вимогою забезпечити надання додаткових матеріалів, що необхідні для дачі висновку.

21.08.2015 року за вих. № 914/1488/15/3/15 судом було повторно направлено вимогу про надання додаткових матеріалів, що необхідні для дачі висновку.

26.08.2015 року за вих. № 914/1488/15/4/15 судом втретє було направлено вимогу про надання додаткових матеріалів, що необхідні для дачі висновку.

10.09.2015 року за вх. № 1576/15 з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення про неможливість надання висновку, в зв'язку з ненаданням необхідних додаткових матеріалів.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.09.2015 року провадження у справі поновлено і призначено до розгляду на 25.09.2015 року.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.09.2015 року провадження у справі зупинено до отримання результатів судової почеркознавчої експертизи.

25.09.2015 року за вих. № 914/1488/15/5/15 Господарським судом Львівської області матеріали справи № 914/1488/15 були направлені до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення судової почеркознавчої експертизи.

09.10.2015 року за вх. № 1453/15 з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання щодо оплати коштів за проведення експертизи, в зв'язку з чим матеріали справи № 914/1488/15 були повернуті до суду.

13.10.2015 року за вих. № 914/1488/15/6/15 судом було направлено сторонам лист з вимогою оплатити кошти за проведення експертизи.

27.10.2015 року за вих. № 914/1488/15/7/15 Господарським судом Львівської області матеріали справи № 914/1488/15 були направлені до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення судової почеркознавчої експертизи.

06.11.2015 року за вх. № 48038/15 з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, що необхідні для дачі висновку, зокрема, оригінал Додатку № 1 - Акту приймання-передачі (повернення) майна, що орендується до Договору оренди № 14-01/13 від 14.01.2013 р.

09.11.2015 року за вих. № 914/1488/15/8/15 судом було направлено сторонам лист з вимогою забезпечити надання додаткових матеріалів, що необхідні для дачі висновку, згідно клопотання експерта.

21.01.2016 року за вх. № 55/16 Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення про неможливість надання висновку, в зв'язку з ненаданням необхідних додаткових матеріалів, в зв'язку з чим матеріали справи № 914/1488/15 були повернуті до суду, зокрема, оригінал Додатку № 1 - Акту приймання-передачі (повернення) майна, що орендується до Договору оренди № 14-01/13 від 14.01.2013 р.

26.01.2016 року за вих. № 914/1488/15/9/16 судом було направлено сторонам лист з вимогою забезпечити надання додаткових матеріалів, що необхідні для дачі висновку.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.01.2016 року провадження у справі поновлено і призначено до розгляду на 05.02.2016 року. Ухвалою суду від 05.02.2016 року розгляд справи відкладено до 12.02.2016 року, в зв'язку з відсутністю представника відповідача.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 08.05.2015 року, про відкладення від 19.05.2015 року, від 02.06.2015 року, від 10.06.2015 року, від 16.06.2015 року, про зупинення від 19.06.2015 року, про поновлення від 21.09.2015 року, про зупинення від 25.09.2015 року, про поновлення від 29.01.2016 року, про відкладення від 05.02.2016 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

15.05.2015 року за вх. № 19943/15 позивач подав клопотання про здійснення фіксації судового процесу.

20.05.2015 року за вх. № 20792/15 позивач подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

27.05.2015 року за вх. № 21935/15 позивач подав заяву про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

09.06.2015 року за вх. № 23738/15 позивач подав додаткові пояснення по справі.

15.06.2015 року за вх. № 24694/15 позивач подав додаткові пояснення по справі.

15.06.2015 року за вх. № 24695/15 позивач подав клопотання про надання оригіналів документів.

15.06.2015 року за вх. № 2527/15 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором № 08-08/12 від 08.08.2012 року у розмірі 188987,34 коп., а саме: інфляційні нарахування - 118725,20 грн.; 3% річних - 17941,14 грн., пеню у розмірі 52321,00 грн., а також заборгованість за договором № 14-01/13 від 14.01.2013 року у розмірі 436655,41, а саме: інфляційні нарахування - 112069,60 грн., 3% річних - 11753,78 грн., пеню у розмірі 52832,03 грн. неустойку за прострочення виконання обов'язку щодо повернення орендованого майна - 260000,00 грн.

16.06.2015 року за вх. № 2548/15 позивач подав клопотання про призначення судової експертизи обґрунтовуючи це тим, що Акт приймання-передачі (повернення) майна від 12 вересня 2013 року, що орендується до Договору оренди № 14-01/13 від 14 січня 2013 року, який було подано відповідачем, ФОП ОСОБА_1 ніколи не підписував та йому взагалі не відомо про факт його існування.

20.08.2015 року за вх. № 35131/15 від позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

27.08.2015 року за вх. № 35861/15 від позивача надійшла заява на виконання вимог експерта, зокрема, надано суду вільні зразки підписів ОСОБА_1 Що стосується вимог експерта про надання оригіналу документа Додаток № 1 Акт приймання-передачі (повернення) майна, що орендується до Договору оренди № 14-001/13 від 14 січня 2013 року, складений 12 вересня 2013 року СПД ФО ОСОБА_1 та ПФ «Дністер» в особі директора Верещінського М.Б., то такий оригінал у ОСОБА_1 відсутній, оскільки вказаний документ він ніколи не підписував.

22.09.2015 року за вх. № 40202/15 позивач подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

21.10.2015 року за вх. № 45367/15 позивач подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

26.10.2015 року за вх. № 45995/15 позивач подав заяву на виконання вимог експерта.

19.11.2015 року за вх. № 50283/15 позивач подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

27.01.2016 року за вх. № 3068/16 позивач подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

05.02.2016 року в судовому засіданні позивач подав клопотання про нездійснення технічної фіксації судового процесу.

12.02.2016 року в судовому засіданні позивач подав клопотання про нездійснення технічної фіксації судового процесу.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 08.05.2015 року, про відкладення від 19.05.2015 року, від 02.06.2015 року, від 10.06.2015 року, від 16.06.2015 року, про зупинення від 19.06.2015 року, про поновлення від 21.09.2015 року, про зупинення від 25.09.2015 року, про поновлення від 29.01.2016 року, про відкладення від 05.02.2016 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 119 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 08.02.2016 року, а явка відповідача була визнана судом та визначена в ухвалах суду обов'язковою.

02.06.2015 року за вх. № 22576/15 відповідач подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

10.06.2015 року за вх. № 23898/15 відповідач подав відзив на позовну заяву.

16.06.2015 року за вх. № 24811/15 відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності.

19.06.2015 року за вх. № 25207/15 відповідач подав клопотання по справі.

30.07.2015 року за вх. № 31632/15 від відповідача надійшла заява про видачу копії технічного запису судового засідання.

02.10.2015 року за вх. № 42248/15 відповідач подав заяву про видачу копії технічного запису судового засідання.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну і резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 12.02.2015 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, 08.08.2012 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі- позивач) та Приватною агрофірмою «Дністер» (надалі - відповідач) було укладено Договір оренди спецтехніки № 08-08/12 (Надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. цього Договору, позивач передав, а відповідач отримав у тимчасове користування бульдозер марки FIAT-ALLIS HG-31, ідент. номер НОМЕР_2, державний номерний знак - НОМЕР_3 (надалі- орендоване майно).

Згідно з п. 5.1. цього Договору, орендна плата за користування майном становить 80000,00 грн. в місяць без урахування ПДВ.

Позивач зазначає, що за час користування орендованим майном за період серпень 2012 року - грудень 2012 року (відповідно до актів надання послуг № 2 від 31.08.2012 року; № 3 від 30.09.2012 року; № 4 від 31.10.2012 року; № 5 від 30.11.2012 року; № 6 від 31.12.2012 року), ) ПАФ "Дністер" повинна була сплатити орендну плату у розмірі 400 000,00 грн. Проте, вказану заборгованість відповідач погасив лише частково - у розмірі 133 800,00 грн. Таким чином, у ПАФ "Дністер" утворилася заборгованість за Договором № 08-08/12 від 08.08.2012 року у розмірі 266200,00 грн.

Зважаючи на матеріальний стан ПАФ "Дністер" та, щоб не спричиняти подальше накопичення заборгованості, сторони вирішили зменшити розмір орендної плати. Тому, Договір був викладений у новій редакції - Договір оренди спецтехніки № 14-01/13 від 14.01.2013 року.

Позивач зазначає, що сторони досягли згоди про те, що фіксована орендна плата за користування орендованим майном встановлюється у розмірі 10 000,00 грн. за місяць без ПДВ й додатково 200,00 грн. в місяць без ПДВ за одну мотогодину.

Відповідно до актів надання послуг (№ 1 від 31.01.2013 року; № 2 від 28.02.2013 року; № 3 від 29.03.2013 року; № 4 від 30.04.2013 року; № 5 від 31.05.2013 року; № 6 від 30.06.2013 року; № 7 від 31.07.2013 року; № 8 від 30.08.2013 року), станом на вересень 2013 року відповідач повинен був сплатити позивачу 218800,00 грн. Окрім того, відповідач повинен був сплатити передбачену Договором фіксовану плату за кожен місяць користування майном (з вересня 2013 року по січень 2014 року - 50 000, 00 грн. Відтак, заборгованість зі сплати орендних платежів за Договором № 14-01/13 від 14.01.2013 року становить: 218 800,00 грн. (заборгованість відповідно до актів надання послуг) плюс 50 000,00 грн. (фіксована орендна плата), що разом дорівнює 268800,00 грн.

За твердженням позивача, оскільки ПАФ «Дністер» своїх зобов'язань за вказаними договорами не виконувала, 04.02.2014 року ФОП ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАФ «Дністер» про стягнення заборгованості за Договорами оренди спецтехніки № 08-08/12 від 08.08.2012 року та № 14-01/13 від 14.01.2013 року у розмірі 535 000, 00 грн.

22.10.2014 року Господарським судом Львівської області по справі № 914/378/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Приватної агрофірми «Дністер» про стягнення 535 000,00 грн. було прийнято рішення, яким позов задоволено у повному обсязі.

02.02.2015 року постановою Львівського апеляційного господарського суду зазначене рішення було залишене без змін.

25.03.2015 року постановою Вищого господарського суду України постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 року та рішення господарського суду Львівської області від 22.10.2014 року у справі № 914/378/14 було залишено без змін.

20.02.2015 року на виконання вищевказаного рішення, Господарським судом Львівської області було видано наказ про примусове виконання рішення.

02.04.2015 року державним виконавцем ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі вищезазначеного наказу.

Проте, за твердженням позивача, незважаючи на рішення суду та наявність виконавчого провадження, відповідач заборгованість досі не погасив та продовжує прострочувати виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до пп. 3.1. п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі Постанова), інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з пп. 4.1.п. 4 вищенаведеної Постанови, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до пп. 5.1. п. 5 Постанови, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

За твердженням позивача, оскільки рішення суду не виконано, кошти не виплачено - відповідач зобов'язаний виплатити суми інфляційних нарахувань та три проценти річних.

Відповідно до абз. 3 пп. 3.2 п. 3 Постанови, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Окрім того, п. 9.1. Договору оренди № 08-08/12 від 08.08.2012 року та Договору оренди № 14-01/13 від 14.01.2013 року передбачено, що у випадку прострочення по сплаті орендних платежів за вимогою орендодавця застосовується пеня в розмірі 0,1 від суми боргу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, станом на цей період.

У зв'язку з цим, позивачем також нараховано відповідачеві пеню за останній рік прострочення по сплаті орендних платежів.

Окрім того, за твердженням позивача, у зв'язку з тим, що ПАФ "Дністер" не вносила орендну плату за Договором 14-01/13 від 14.01.2013 року протягом періоду, який перевищував три місяці, 04.03.2014 року ФОП ОСОБА_1 надіслав ПАФ "Дністер" заяву, у якій повідомляв про відмову від Договору оренди та просив повернути йому орендоване майно. У цій же заяві ФОП ОСОБА_1 зобов'язувався з'явитися для оформлення акту приймання-передачі орендованого майна за адресою місцезнаходженя ПАФ "Дністер".

Зазначена обставина підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком про оплату поштового відправлення № 442 від 04.03.2014 року. Вищевказана заява була одержана ПАФ "Дністер" 08.03.2014 року, що підтверджується листом Центру поштового зв'язку № 4 Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" № 08-392 від 21.04.2015 року.

Проте, за твердженням позивача, незважаючи на прибуття для повернення орендованого майна та оформлення акту-приймання передачі, ФОП ОСОБА_1 було відмовлено у поверненні належного йому бульдозера. Зазначена обставина підтверджується Актом про неповернення майна, що орендується від 11.03.2014 року.

Частиною 1 статті 782 ЦК України, закріплено право наймодавця відмовитись від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Таким чином, на думку позивача, ПАФ "Дністер" зобов'язана сплатити ФОП ОСОБА_1 неустойку у вигляді подвійної орендної плати за весь період прострочення виконання обов'язку щодо повернення орендованого майна.

Підсумовуючи усе вище викладене, згідно з розрахунком, який доданий до позовної заяви, за твердженням позивача, ПАФ "Дністер" повинна сплатити ФОП ОСОБА_1 наступні грошові суми:

1) за Договором № 08-08/12 від 08.08.2012 року: інфляційні нарахування - 118 725,20 грн.; 3% річних -17 941,14 грн.; пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 78 204,32 грн.;

2) за Договором № 14-01/13 від 14.01.2013 року: інфляційні нарахування - 118 540,80 грн.; 3% річних -12 747,68 грн.; пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 64 063,40 грн.; неустойку за прострочення виконання обов'язку щодо повернення орендованого майна - 260 000,00 грн.

15.06.2015 року за вх. № 2527/15 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 08-08/12 від 08.08.2012 року у розмірі 188987,34 коп., а саме: інфляційні нарахування - 118725,20 грн.; 3% річних - 17941,14 грн., пеню у розмірі 52321,00 грн., а також заборгованість за Договором № 14-01/13 від 14.01.2013 року у розмірі 436655,41, а саме: інфляційні нарахування - 112069,60 грн., 3% річних - 11753,78 грн., пеню у розмірі 52832,03 грн. неустойку за прострочення виконання обов'язку щодо повернення орендованого майна - 260000,00 грн.

16.06.2015 року за вх. № 2548/15 позивач подав клопотання про призначення судової експертизи обґрунтовуючи це тим, що Акт приймання-передачі (повернення) майна від 12 вересня 2013 року, що орендується до Договору оренди № 14-01/13 від 14 січня 2013 року, який було подано відповідачем, ФОП ОСОБА_1 ніколи не підписував та йому взагалі не відомо про факт його існування.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що Господарським судом Львівської області по справі № 914/378/14 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Приватної агрофірми "Дністер" про стягнення 535 000,00 грн. було прийнято рішення від 22.10.2014 року, яким позов задоволено у повному обсязі. В подальшому, судами апеляційної та касаційної інстанцій зазначене рішення залишене без змін.

20 лютого 2015 року, на виконання вищезгадуваного рішення, Господарським судом Львівської області було видано наказ про примусове виконання рішення.

02 квітня 2015 року державним виконавцем ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі зазначеного наказу.

Відповідач звертає увагу на те, що позивач в поданій позовній заяві вказує як на підставу своїх вимог ту обставину, що, не зважаючи на рішення суду та наявність виконавчого провадження, Приватна агрофірма "Дністер" заборгованість досі не погасила та продовжує прострочувати виконання грошового зобов'язання. Дане твердження позивача є некоректним, оскільки державним виконавцем ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області ще 05 травня 2015 року була винесена постанова про звільнення коштів боржника (ПАФ "Дністер") з - під арешту, в якій підставою для звільнення з - під арешту коштів боржника було зазначено здійснення державним виконавцем стягнення коштів за виконавчим документом у повному обсязі, в тому числі враховуючи стягнення витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору. Більше того, 22 травня 2015 року державним виконавцем ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із повною сплатою боржником суми - боргу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Щодо розрахунку пені за договором оренди спецтехніки № 08-08/12 від 08.08.2012 року, то відповідач зазначає, що в пункті 9.1. Договору оренди спецтехніки № 08-08/12 від 08.08.2012 року зазначено, що, у випадку прострочення по сплаті орендних платежів, за вимогою Орендодавця застосовується пеня в розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, станом на цей період.

В пункті 9.1. Договору оренди спецтехніки № 14-01/13 від 14.01.2013 року зазначено, що, у випадку прострочення по сплаті орендних платежів, за вимогою Орендодавця застосовується пеня в розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, станом на цей період.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як встановлено рішенням Господарського суду Львівської області від 22.10.2014 року у справі № 914/378/14, на виконання умов Договору оренди спецтехніки № 08-08/12 від 08.08.2012 року між сторонами правочину, які є сторонами у цій справі, були підписані акти наданих послуг, а саме: № 2 від 31.08.2012 р. на суму 80000,00 грн., № 3 від 30.09.2012 р. на суму 80000,00 грн., № 4 від 31.10.2012р. на суму 80 000,00 грн., № 5 від 30.11.2012 р. на суму 80000,00 грн., № 6 від 31.12.2012 р. на суму 80000,00 грн., а загалом на суму 400000,00 грн. Відповідач здійснив оплату за зазначеним Договором у розмірі 133800,00 грн. Залишок заборгованості становить 266200,00 грн.

Відповідно до п. 5.4. Договору оренди спецтехніки № 08-08/12 від 08.08.2012 року, орендна плата сплачується за актами виконаних робіт.

Враховуючи норму ч. 5 ст. 762 ЦК України, якою встановлено обов'язок Орендаря із внесення плати за користування майном щомісяця, якщо інше не встановлено договором, відповідач повинен був виконувати грошові зобов'язання за Договором у строк до останнього дня місяця, наступного за розрахунковим.

Таким чином, виходячи з обставин, встановлених рішенням Господарського суду Львівської області від 22.10.2014 року у справі № 914/378/14, Приватна агрофірма "Дністер" повинна була здійснити повний розрахунок, згідно умов Договору, у сумі 400000,00 грн. не пізніше 31 січня 2013 року.

Згідно п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.12.2014 року за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане. Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкиії.

Отже, за твердженням відповідача, шестимісячний період часу, за який нараховується пеня за порушення грошових зобов'язань згідно умов Договору оренди спецтехніки № 08-08/12 від 08.08.2012 року, починає свій перебіг з 01 лютого 2013 року та закінчується у відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України 31 липня 2013 року.

Отже, шестимісячний період часу за який нараховується пеня за порушення грошових зобов'язань згідно умов договору оренди спецтехніки № 14-01/13 від 14.01.2013 року починає свій перебіг 01 жовтня 2013 року та закінчується, у відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України, 31 березня 2014 року.

Пунктом 2.10. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.12.2014 року за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" встановлено, що до вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

В статті 260 ЦК України зазначається, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Одночасно, статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч. 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, за твердженням відповідача, строк позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення пені за несвоєчасні розрахунки, згідно умов Договору оренди спецтехніки № 08-08/12 від 08.08.2012 року, почав свій перебіг 01 лютого 2013 року та закінчився з огляду на диспозицію ч.2. ст. 258 ЦК України 31 січня 2014 року.

Отже, за твердженням відповідача, строк позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення пені за несвоєчасні розрахунки, згідно умов Договору оренди спецтехніки № 14-01/13 від 14.01.2013 року, почав свій перебіг 01 жовтня 2013 року та закінчився, з огляду на диспозицію ч. 2 ст. 258 ЦК України, 30 вересня 2014 року.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною четвертою вказаної статті цього ж Кодексу визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Підсумовуючи наведене, на думку відповідача (ПАФ "Дністер"), у нього є усі належні підстави просити суд застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити позивачу у стягненні суми пені в розмірі 78204,32 грн., яка утворилася на підставі Договору оренди спецтехніки № 08-08/12 від 08.08.2012 року, та застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити позивачу у стягненні суми пені в розмірі 64 063,40 грн., яка утворилася на підставі Договору оренди спецтехніки № 14-01/13 від 14.01.2013 року.

Відповідач звертає увагу на те, що у позовній заяві позивач вказує на те, що ПАФ "Дністер" не вносила орендну плату за Договором № 14-01/13 від 14.01.2013 року протягом періоду, який перевищував три місяці, у зв'язку з чим позивач направив відповідачу повідомлення про розірвання договору оренди та просив повернути орендоване майно. Як стверджує позивач, відповідач нібито відмовився від повернення орендованого майна, а тому фактично продовжував використовувати орендовану ним техніку, що і слугувало підставою для заявлення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в позовній заяві вимоги про сплату неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як на доказ заявлених вимог позивач покликається на Акт про неповернення майна, що орендується від 11.03.2014 року, підписаний лише представниками позивача.

З цього приводу відповідач зазначає, що зазначені позивачем обставини не відповідають дійсності, оскільки між позивачем та відповідачем в особі директора Верещинського Мар'яна Богдановича 12 вересня 2013 року був підписаний Акт приимання-передачі (повернення) майна, що орендується до Договору оренди № 14-01/13 від 14.01.2013 р.

Згідно п. 1. зазначеного Акту приймання-передачі (повернення) орендованого майна, Орендар (ПАФ "Дністер") передав (повернув), а Орендодавець (ФОП ОСОБА_1) прийняв в своє розпорядження бульдозер FIAT-ALLIS HG-31, ідент. номер НОМЕР_2, державний номерний знак - НОМЕР_3. В пункті 2 акту вказується на те, що орендоване майно на момент передачі (повернення) перебуває у справному стані, з врахуванням вимог, передбачених п. 8.1. Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму, наймач зобов'язаний негайно повернути наимодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Таким чином, на думку відповідача, починаючи з 12 вересня 2013 року Договір оренди спецтехніки № 14-01/13 від 14.01.2013 року фактично припинив свою дію на підставі підписаного між позивачем та відповідачем акту приймання-передачі (повернення) орендованого майна, а тому, заявлена позовна вимога про стягнення неустойки в розмірі подвійної орендної плати за користування майном є необгрунтованою, безпідставною і спростовується доводами відповідача.

Відповідач звертає увагу на те, що позивач в наведеному розрахунку інфляційних нарахувань за договором оренди спецтехніки № 14-01/13 від 14.01.2013 року, який є додатком до позовної заяви, зазначає, що період прострочення виконання зобов'язання за договором, взятий за основу для нарахування інфляційних втрат становить з 01.01.2014 року по 31.03.2015 року. При цьому, позивач вказує, що сума боргу за договором становить 268 800,00 грн., з врахуванням 50000,00 грн. фіксованої орендної плати за період фактичної оренди з вересня 2013 року по січень 2014 року включно. Однак, погодитися з наведеною позивачем у своєму розрахунку сумою боргу не можна, оскільки сума фіксованої орендної плати у розмірі 50 000,00 грн. є необгрунтованою, зважаючи на фактичне припинення дії Договору оренди спецтехніки № 14-01/13 від 14.01.2013 року на підставі підписаного сторонами 12 вересня 2013 року Акту приймання-передачі (повернення) майна, що орендується. Таким чином, реальна сума заборгованості за вказаним договором становить 218 800,00 грн.

Виходячи з вищевказаного, на думку відповідача, розрахунок інфляційних втрат становить 96 424,23 грн.

Виходячи з вищевказаного, на думку відповідача, сума 3% річних становить 10394,50 грн.

За твердженням відповідача, загальний розмір позовних вимог щодо стягнення заборгованості за прострочення виконання зобов'язання за Договорами оренди, які підлягають задоволенню, становить 136 666,34 грн. + 106 818,73 грн. = 243 485.07 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції, зокрема, у вигляді пені, за порушення грошових зобов"язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов"язання.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, 08.08.2012 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі- позивач) та Приватною агрофірмою «Дністер» (надалі - відповідач) було укладено Договір оренди спецтехніки № 08-08/12 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. цього Договору, позивач передав, а відповідач отримав у тимчасове користування бульдозер марки FIAT-ALLIS HG-31, ідент. номер НОМЕР_2, державний номерний знак - НОМЕР_3 (надалі- орендоване майно).

Згідно з п. 5.1. цього Договору, орендна плата за користування майном становить 80000,00 грн. в місяць без урахування ПДВ.

За час користування орендованим майном за період серпень 2012 року - грудень 2012 року (відповідно до Актів надання послуг № 2 від 31.08.2012 року; № 3 від 30.09.2012 року; № 4 від 31.10.2012 року; № 5 від 30.11.2012 року; № 6 від 31.12.2012 року), ПАФ "Дністер" повинна була сплатити орендну плату у розмірі 400 000,00 грн. Проте, вказану заборгованість відповідач погасив лише частково - у розмірі 133 800,00 грн. Таким чином, у ПАФ "Дністер" утворилася заборгованість за Договором № 08-08/12 від 08.08.2012 року у розмірі 266200,00 грн.

Зважаючи на матеріальний стан ПАФ "Дністер" та, щоб не спричиняти подальше накопичення заборгованості, сторони вирішили зменшити розмір орендної плати. Тому, Договір був викладений у новій редакції - Договір оренди спецтехніки № 14-01/13 від 14.01.2013 року.

Сторони досягали згоди про те, що фіксована орендна плата за користування орендованим майном встановлюється у розмірі 10 000,00 грн. за місяць без ПДВ й додатково 200,00 грн. в місяць без ПДВ за одну мотогодину.

Відповідно до Актів надання послуг (№ 1 від 31.01.2013 року; № 2 від 28.02.2013 року; № 3 від 29.03.2013 року; № 4 від 30.04.2013 року; № 5 від 31.05.2013 року; № 6 від 30.06.2013 року; № 7 від 31.07.2013 року; № 8 від 30.08.2013 року), станом на вересень 2013 року відповідач повинен був сплатити позивачу 218800,00 грн. Окрім того, відповідач повинен був сплатити передбачену Договором фіксовану плату за кожен місяць користування майном (з вересня 2013 року по січень 2014 року - 50 000, 00 грн. Відтак, заборгованість зі сплати орендних платежів за договором № 14-01/13 від 14.01.2013 року становить: 218 800,00 грн. (заборгованість відповідно до актів надання послуг) плюс 50 000,00 грн. (фіксована орендна плата), що разом дорівнює 268800,00 грн.

Оскільки ПАФ «Дністер» своїх зобов'язань за вказаними Договорами не виконувала, 04.02.2014 року ФОП ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАФ «Дністер» про стягнення заборгованості за Договорами оренди спецтехніки № 08-08/12 від 08.08.2012 року та № 14-01/13 від 14.01.2013 року у розмірі 535 000, 00 грн.

22.10.2014 року Господарським судом Львівської області по справі № 914/378/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Приватної агрофірми «Дністер» про стягнення 535 000,00 грн. було прийнято рішення, яким позов задоволено у повному обсязі.

02.02.2015 року постановою Львівського апеляційного господарського суду зазначене рішення було залишене без змін.

25.03.2015 року постановою Вищого господарського суду України постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 року та рішення господарського суду Львівської області від 22.10.2014 року у справі № 914/378/14 було залишено без змін.

20.02.2015 року на виконання вищевказаного рішення, Господарським судом Львівської області було видано наказ про примусове виконання рішення.

02.04.2015 року державним виконавцем ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі вищезазначеного наказу.

Проте, незважаючи на рішення суду та наявність виконавчого провадження, на день подачі позову відповідач заборгованість не погасив та продовжує прострочувати виконання грошового зобов'язання.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пп. 3.1. п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі Постанова), інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з пп. 4.1.п. 4 вищенаведеної Постанови, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до пп. 5.1. п. 5 Постанови, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Абз. 2, 3 пп. 7.1. п. 7 Постанови визначено, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, оскільки рішення суду не виконано, кошти не виплачено - відповідач зобов'язаний виплатити суми інфляційних нарахувань та три проценти річних.

Відповідно до абз. 3 пп. 3.2 п. 3 Постанови, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Окрім того, п. 9.1. Договору оренди № 08-08/12 від 08.08.2012 року та Договору оренди № 14-01/13 від 14.01.2013 року передбачено, що, у випадку прострочення по сплаті орендних платежів за вимогою орендодавця застосовується пеня в розмірі 0,1 від суми боргу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, станом на цей період.

У зв'язку з цим, позивачем також нараховано відповідачеві пеню за останній рік прострочення по сплаті орендних платежів.

Окрім того, у зв'язку з тим, що ПАФ "Дністер" не вносила орендну плату за Договором 14-01/13 від 14.01.2013 року протягом періоду, який перевищував три місяці, 04.03.2014 року ФОП ОСОБА_1 надіслав ПАФ "Дністер" заяву, у якій повідомляв про відмову від Договору оренди та просив повернути йому орендоване майно. У цій же заяві ФОП ОСОБА_1 зобов'язувався з'явитися для оформлення акту приймання-передачі орендованого майна за адресою місцезнаходженя ПАФ "Дністер".

Зазначена обставина підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком про оплату поштового відправлення № 442 від 04.03.2014 року. Вищевказана заява була одержана ПАФ "Дністер" 08.03.2014 року, що підтверджується листом Центру поштового зв'язку № 4 Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" № 08-392 від 21.04.2015 року.

Проте, за твердженням позивача, з'явившись для повернення орендованого майна та оформлення акту-приймання передачі, ФОП ОСОБА_1 було відмовлено у поверненні належного йому бульдозера.

Як на доказ заявлених вимог позивач покликається на Акт про неповернення майна, що орендується від 11.03.2014 року підписаний лише представниками позивача.

З цього приводу відповідач зазначає, що зазначені позивачем обставини не відповідають дійсності, оскільки між позивачем та відповідачем в особі директора Верещинського Мар'яна Богдановича 12 вересня 2013 року був підписаний Акт приймання-передачі повернення майна, що орендується до договору оренди № 14-01/13 від 14.01.2013 р. Згідно п. 1. зазначеного акту приймання-передачі (повернення) орендованого майна Орендар (ПАФ "Дністер") передав (повернув), а Орендодавець (ФОП ОСОБА_1) прийняв в своє розпорядження бульдозер FIAT-ALLIS HG-31, ідент. номер НОМЕР_2, державний номерний знак - НОМЕР_3. В пункті 2 акту вказується на те, що орендоване майно на момент передачі (повернення) перебуває у справному стані з врахуванням вимог передбачених п. 8.1. Договору.

Однак, посилання відповідача на даний Акт приймання-передачі повернення майна, що орендується до Договору оренди № 14-01/13 від 14.01.2013 р. не може бути прийняте судом як відповідні обставини, що підтверджені належними та допустимими доказами виконання відповідачем своїх господарських зобов'язань, оскільки, незважаючи на вимоги суду, відповідачем не було представлено оригінал даного Акту для огляду і ознайомлення в судове засідання, а також для дослідження в ході проведення судової експертизи, що унеможливило її проведення.

Більше того, позивач повністю заперечує ту обставину, що такий Акт сторонами взагалі оформлявся. Також, позивач посилається на Акт неповернення майна, що орендується, від 11.03.2014 року, що був складений позивачем в зв'язку з відмовою відповідача від повернення майна, що орендується.

Щодо нарахування пені, то судом встановлено, що враховуючи норму ч. 5 ст. 762 ЦК України, якою встановлено обов'язок Орендаря із внесення плати за користування майном щомісяця, якщо інше не встановлено договором, відповідач повинен був виконувати грошові зобов'язання за договором у строк до останнього дня місяця, наступного за розрахунковим. Таким чином, виходячи з обставин, встановлених рішенням Господарського суду Львівської області від 22.10.2014 року у справі № 914/378/14, Приватна агрофірма "Дністер" повинна була здійснити повний розрахунок згідно умов Договору у сумі 400000,00 грн. не пізніше 31 січня 2013 року.

Однак, згідно п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.12.2014 року за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане. Також, законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкиії.

Отже, шестимісячний період часу за який нараховується пеня за порушення грошових зобов'язань, згідно умов Договору оренди спецтехніки № 08-08/12 від 08.08.2012 року починає свій перебіг з 01 лютого 2013 року та закінчується, у відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України, 31 липня 2013 року.

Також, шестимісячний період часу, за який нараховується пеня за порушення грошових зобов'язань, згідно умов договору оренди спецтехніки № 14-01/13 від 14.01.2013 року починає свій перебіг 01 жовтня 2013 року та закінчується, у відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України, 31 березня 2014 року.

Крім того, пунктом 2.10. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.12.2014 року за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" встановлено, що до вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

В статті 260 ЦК України зазначається, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Одночасно, статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч. 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, строк позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення пені за несвоєчасні розрахунки, згідно умов Договору оренди спецтехніки № 08-08/12 від 08.08.2012 року почав свій перебіг 01 лютого 2013 року та закінчився, з огляду на диспозицію ч. 2 ст. 258 ЦК України, 31 січня 2014 року.

Крім того, строк позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення пені за несвоєчасні розрахунки згідно умов Договору оренди спецтехніки № 14-01/13 від 14.01.2013 року почав свій перебіг 01 жовтня 2013 року та закінчився, з огляду на диспозицію ч. 2 ст. 258 ЦК України, 30 вересня 2014 року.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною четвертою вказаної статті цього ж Кодексу визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Підсумовуючи наведене, враховуючи заяву відповідача про застосування сторків позовної давності, у суду є усі належні підстави застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити позивачу у стягненні суми пені в розмірі 78204,32 грн., яка утворилася на підставі Договору оренди спецтехніки № 08-08/12 від 08.08.2012 року, та застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити позивачу у стягненні суми пені в розмірі 64 063,40 грн., яка утворилася на підставі Договору оренди спецтехніки № 14-01/13 від 14.01.2013 року.

Також, частиною 1 статті 782 ЦК України, закріплено право наймодавця відмовитись від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Таким чином, ПАФ "Дністер" зобов'язана сплатити ФОП ОСОБА_1 неустойку у вигляді подвійної орендної плати за весь період прострочення виконання обов'язку щодо повернення орендованого майна, оскільки, як зазначено вище, незважаючи на вимоги суду, сторонами не надано оригіналів належних та допустимих доказів, що підтверджують факт повернення майна.

Підсумовуючи усе вищевикладене, згідно з розрахунком, який доданий до позовної заяви, ПАФ "Дністер" повинна сплатити ФОП ОСОБА_1 наступні грошові суми:

1) за договором № 08-08/12 від 08.08.2012 року: інфляційні нарахування - 118 725,20 грн.; 3% річних -17 941,14 грн.; пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 78 204,32 грн.;

2) за договором № 14-01/13 від 14.01.2013 року: інфляційні нарахування -118 540,80 грн.; 3% річних -12 747,68 грн.; пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 64 063,40 грн.; неустойку за прострочення виконання обов'язку щодо повернення орендованого майна - 260 000,00 грн.

15.06.2015 року за вх. № 2527/15 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 08-08/12 від 08.08.2012 року у розмірі 188987,34 коп., а саме: інфляційні нарахування - 118725,20 грн.; 3% річних - 17941,14 грн., пеню у розмірі 52321,00 грн., а також заборгованість за договором № 14-01/13 від 14.01.2013 року у розмірі 436655,41, а саме: інфляційні нарахування - 112069,60 грн., 3% річних - 11753,78 грн., пеню у розмірі 52832,03 грн. неустойку за прострочення виконання обов'язку щодо повернення орендованого майна - 260000,00 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову, господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

На думку відповідача, розрахунок інфляційних втрат становить 96 424,23 грн., а сума 3% річних становить 10394,50 грн.

За твердженням відповідача, загальний розмір позовних вимог щодо стягнення заборгованості за прострочення виконання зобов'язання за Договорами оренди, які підлягають задоволенню становить 136 666,34 грн. + 106 818,73 грн. = 243 485.07 грн.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо об'єктивних та переконливих доказів в підтвердження частини своїх уточнених (зменшених) позовних вимог, а відповідач позовні вимоги повністю не спростував, а також частково визнав, суд прийшов до висновку, що позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Приватної агрофірми «Дністер» в частині стягнення заборгованості за Договором № 08-08/12 від 08.08.2012 року у розмірі 136666,34 грн., а саме: інфляційні нарахування - 118725,20 грн.; 3% річних - 17941,14 грн., а також заборгованості за Договором № 14-01/13 від 14.01.2013 року у розмірі 455 351,88 грн., а саме: інфляційні нарахування - 112069,60 грн.; 3% річних - 11753,78 грн., неустойку за прострочення виконання обов'язку щодо повернення орендованого майна - 260 000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, що існувала на момент подачі позову, ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 1827,00 грн., та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 118 від 05.05.2015 року на суму 13404,45 грн. про сплату судового збору.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Уточнені (зменшені) позовні вимоги - задоволити частково.

2. Стягнути з Приватної агрофірми «Дністер» (81635, Львівська обл., Миколаївський р-н, с. Верин, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (04119, АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) заборгованість за Договором № 08-08/12 від 08.08.2012 року у розмірі 136666 (сто тридцять шість тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 34 коп., а саме: інфляційні нарахування - 118725 (сто вісімнадцять тисяч сімсот двадцять п'ять) грн. 20 коп.; 3% річних - 17941 (сімнадцять тисяч дев'ятсот сорок одну) грн. 14 коп., та заборгованість за Договором № 14-01/13 від 14.01.2013 року у розмірі 383823 (триста вісімдесят три тисячі вісімсот двадцять три) грн. 38 коп., а саме: інфляційні нарахування - 112069 (сто дванадцять тисяч шістдесят дев'ять) грн. 60 коп.; 3% річних - 11753 (одинадцять тисяч сімсот п'ятдесят три) грн. 78 коп., неустойку за прострочення виконання обов'язку щодо повернення орендованого майна - 260000 (двісті шістдесят тисяч) грн. 00 коп., а також 10409 (десять тисяч чотириста дев'ять) грн. 79 коп. судового збору.

3. В решті частині позовних вимог - відмовити.

4. Наказ видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено 16.02.2016 року.