РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016Справа №910/33024/15

За позовомДержавного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відокремленого підрозділу "Південно-західна електроенергетична система"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец Техно Монтаж Плюс"
прозобов'язання вчинити дії
Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

від позивачаПетрова І.В. (представник за довіреністю від 22.01.2016)
від відповідачаФомін Є.В (директор за наказом № 1/К від 18.08.2009)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відокремленого підрозділу "Південно-західна електроенергетична система" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец Техно Монтаж Плюс" про зобов'язання вчинити дії, а саме, зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Спец Техно Монтаж Плюс" надати Державному підприємству "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відокремленого підрозділу "Південно-західна електроенергетична система" Експертний звіт щодо розгляду кошторисної частини проектної документації (позитивний) щодо проекту «Комплексна система безпеки диспетчерського пункту оперативно-технічного управління Південно-Західної електроенергетичної системи, м. Вінниця, вул. І. Богуна, 5» за результатами експертизи, проведеної Державним підприємством «Укрдержбудекспертиза».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.01.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/33024/15 та призначено розгляд справи на 09.02.2016.

09.02.2016 до суду надійшли додаткові пояснення від позивача з додатками.

В судове засідання 09.02.2016 з'явилися уповноважені представники сторін.

Представник позивача підтримав та обґрунтував заявлені вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача надав в матеріали справи документи на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі, письмового відзиву не надав, проти задоволення позову заперечив.

Оскільки матеріали справи містять достатні докази для всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, позиції сторін з'ясовано, суд вважає за можливе розглянути справу по суті.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16.12.2012 між Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відособленої структурної одиниці "Південно-західної електроенергетичної системи" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спец Техно Монтаж Плюс" (виконавець) укладено договір № 70-4/1024-12 на виконання робочого проекту (далі - договір), за умовами п 1.1 якого виконавець зобов'язується розробити за завданням замовника робочий проект на комплексну систему безпеки диспетчерського пункту оперативно-технічного управління Південно-Західної електроенергетичної системи, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. І. Богуна, а замовник - прийняти і оплатити вартість вказаних робіт у відповідності з умовами договору.

У п. 5.1 договору сторони погодили, що термін виконання проекту по договору становить 45 календарних днів з моменту перерахування авансового платежу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2013 № 910/20396/13 встановлено факт прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, за наслідками чого на користь позивача стягнуто 15 480,84 грн пені та 6 858,60 грн штрафу.

Частиною 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, факти, встановлені в рішенні Господарського суду міста Києва від 05.12.2013 № 910/20396/13 мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню при розгляді даної справи.

Як встановлено судом у вказаному рішенні, оскільки термін виконання проекту становить 45 календарних днів з моменту перерахування авансового платежу, то Товариство з обмеженою відповідальністю "Спец Техно Монтаж Плюс" повинно було виконати роботи не пізніше 11.02.2013.

Відповідно до п. 1.2 договору виконавець зобов'язаний виконати комплексну державну експертизу кошторисної частини проекту в ДП «Укрдержбудекспертиза», вартість якої входить в ціну цього договору.

За твердженнями позивача, відповідач умови пункту 1.2 договору не виконав, експертного висновку позивачу не пред'явив, у зв'язку з чим позивач змушений був звернутися до суду.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України також передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тож, з огляду на наведене вище господарські правовідносини між сторонами у даній справі виникли на підставі укладеного між ними договору № 70-4/1024-12 на виконання робочого проекту від 16.12.2012 р., умовами якого визначений обсяг прав та обов'язків сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1.2 договору чітко встановлено обов'язок відповідача як виконавця виконати комплексну державну експертизу кошторисної частини проекту в ДП «Укрдержбудекспертиза», вартість якої окремій оплаті замовником не підлягає, оскільки входить в ціну цього договору.

Матеріалами справи (платіжними дорученнями) підтверджується, що позивач свої зобов'язання з оплати робіт за договором виконав в повному обсязі на загальну суму 97 980,00 грн.

Натомість, доказів виконання відповідачем взятого на себе договірного обов'язку щодо виконання комплексної державної експертизи кошторисної частини проекту в ДП «Укрдержбудекспертиза» в матеріали справи не подано, так само не подано доказів передання її результатів позивачу.

Більше того, з аналізу листування між сторонами договору вбачається, що відповідач не заперечував проти свого обов'язку за договором щодо надання експертних звітів, оскільки у відповідь на вимогу позивача відповідачем було надано гарантійний лист № 320 від 18.06.2013 про те, що кошторисна документація знаходиться в державній експертизі.

Відповідно до ст. 621 Цивільного кодексу України у разі невиконання боржником для кредитора певної роботи чи ненадання йому послуги кредитор має право виконати цю роботу власними силами або доручити її виконання чи надання послуги третій особі і вимагати від боржника відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання.

Відповідно до п. 12 Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 № 560 замовником експертизи є: замовник будівництва; проектувальник, якщо це передбачено договором на виконання проектно-вишукувальних робіт.

Аналогічна норма щодо суб'єктів, які можуть виступати замовниками експертизи міститься в п. 5.2 Національного стандарту ДСТУ-Н Б А.2.2-10:2012 "Настанова з організації проведення експертизи проектної документації на будівництво", прийнятого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.12.2012 № 646.

Тобто, чинним законодавством обмежено коло замовників експертизи, з яких спірним договором покладено такий обов'язок на Товариство з обмеженою відповідальністю "Спец Техно Монтаж Плюс" через відсутність у замовника спеціальних знань та вмінь, що необхідні при визначенні кола питань експертизи.

Отже, за змістом актів цивільного законодавства та із суті зобов'язання (договору) випливає, що позивач не може виконати цю роботу власними силами або доручити її виконання чи надання послуги третій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст.16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

У свою чергу, згідно зі змістом ч. 2 ст. 19 Цивільного кодексу України встановлено, що способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.

Таким чином, звертаючись з позовом до суду за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який узгоджується з двома критеріями: (1) має відповідати змісту права, що порушене й здатний таке право відновити, а також (2) має бути передбачений приписами ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами Договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Норми ст. 16 Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши позиції представників сторін спору, на підставі встановлених обставин, суд дійшов висновку, що право позивача на отримання оплаченої ним роботи за договором, зокрема, в частині результатів державної експертизи кошторисної частини проекту, було порушено відповідачем, не спростовано з його сторони належними доказами, тому обраний позивачем спосіб захисту порушеного права визнається судом таким, що відповідає приписам чинного законодавства та здатний порушене право відновити.

Отже, оскільки позовні вимоги обґрунтовані, вони підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

1.Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Спец Техно Монтаж Плюс" (01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, буд. 4/6, корпус А, ідентифікаційний код 36676929) надати Державному підприємству "Національна енергетична компанія "Укренерго "(01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ідентифікаційний код 00100227) в особі відокремленого підрозділу "Південно-західна електроенергетична система" (21010, м. Вінниця, вул. І. Богуна, 5, ідентифікаційний код 21725012) Експертний звіт щодо розгляду кошторисної частини проектної документації (позитивний) щодо проекту "Комплексна система безпеки диспетчерського пункту оперативно-технічного управління Південно-Західної електроенергетичної системи, м. Вінниця, вул. І. Богуна, 5" за результатами експертизи, проведеної Державним підприємством "Укрдержбудекспертиза", протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец Техно Монтаж Плюс" (01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, б. 4/6, корпус А, ідентифікаційний номер 36676929) на користь Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ідентифікаційний номер 00100227) в особі відокремленого підрозділу "Південно-західна електроенергетична система" (21010, м. Вінниця, вул. І. Богуна, 5, ідентифікаційний код 21725012) 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.М. Ярмак

Повне рішення складено: 15.02.2016 р.