РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2016Справа № 910/29988/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» до житлово-будівельного кооперативу «КВАЗАР-11» про стягнення 151158,17 грн,

за участю представників:

від позивача: Левченко В.І. (довіреність від 11.11.2015 № 91/2015/11/11-8);

від відповідача: Стасюк І.О. (довіреність від 29.01.2016 № б/н);

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року до Господарського суду міста Києва звернулося ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» із позовом до ЖБК «КВАЗАР-11», яким заявлено позовні вимоги про стягнення з останнього 182741,77 грн, з яких: 83191,14 грн - сума основної заборгованості; 23099,48 грн - пеня; 7786,37 грн - 3 % річних; 68664,78 грн - втрати від інфляції.

Позов мотивований порушенням відповідачем грошового зобов'язання за договором від 13.01.2000 № 26-0105 на постачання теплової енергії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 вказаний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/29988/15.

Відповідач, скориставшись свої правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, в якому зазначає, що вживає усі заходи для погашення заборгованості, однак відповідач не є прибутковим підприємством. Відповідач у відзиві просить суд перевірити розрахунок позивача на предмет його вірності та застосувати приписи ч. 3 ст. 551 ЦК України.

В судовому засіданні 01 лютого 2016 року представником позивача надано суду заяву від 01.02.2016 про зменшення позовних вимог в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 22 ГПК, згідно з якою позивач просить суд стягнути з відповідача 151158,17 грн, з яких: 51607,54 грн - основний борг; 23099,48 грн - пеня; 7786,37 грн - 3 % річних; 68664,78 грн - втрати від інфляції.

Вказана заява позивача від 01.02.2016 судом прийнята, а тому спір розглядається судом з урахуванням зменшення ціни позову.

До господарського суду 08 лютого 2016 року надійшло клопотання відповідача, який останній просить зменшити розмір пені до 19426,47 грн.

В судовому засіданні 01 лютого 2016 року судом оголошувалася перерва до 08 лютого 2016 року.

В судовому засіданні 11 листопада 2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши повноважних представників сторін спору, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

Між акціонерною енергопостачальною компанією «КИЇВЕНЕРГО», найменування якої змінено на ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», (далі - постачальник) та ЖБК «КВАЗАР-11» (далі - абонент) укладено договір від 13.01.2000 № 26-0105 на постачання теплової енергії (далі - договір), предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених договором (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.2.1 договору постачальник зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та обсягах згідно з додатком № 1 до договору.

Пунктом 5.12 договору визначено, що облік споживання абонентом теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

Абонент зобов'язується виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору (п. 2.3.1 договору).

Згідно з п. 2 додатку № 4 до договору абонент щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримує у районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає РВТ), та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Як встановлено у п. 3 додатку № 4 до договору, сплату за вказаними в п. 2 цього додатку документами, абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця.

Пунктом 3.2 додатку № 4 до договору передбачено, що абонентам, що не мають приладів обліку щомісячно: виставляється до сплати кількість теплової енергії згідно до договірних навантажень з урахуванням середньомісячної розрахункової температури теплоносія від теплових джерел постачальника та фактичного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду; кількість фактично спожитої теплової енергії визначається згідно договірних навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури: теплоносія від теплових джерел постачальника та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання абонента в розрахунковому періоді.

У випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду (п. 3 цього додатку), постачальник нараховує абоненту пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5 % за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України (п. 3.5 додаткової угоди № 4 до договору).

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1 ст. 275 Господарського кодексу України встановлено за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

У відповідності до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, судом встановлено, що позивачем поставлено, а відповідачем отримано теплову енергію на підставі договору у період з 01 листопада 2012 року по 01 жовтня 2015 року (далі - спірний період) загальною вартістю 1187262,55 грн, що підтверджується обліковими картками (табуляграми) та відомостями обліку, засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи.

Спір між сторонами справи, як стверджує позивач, виник внаслідок порушення відповідачем грошового зобов'язання за договором, останній оплатив поставлену позивачем теплову енергію частково. Зважаючи на наведені обставини справи, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд зазначає таке .

Частиною 6 названої статті Закону унормовано, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У відповідності до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд відзначає, що жодного підтвердження щодо факту оплати відповідачем теплової енергії в сумі 51607,54 грн, у встановлений п. 3 додатку № 4 до договору термін, сторонами спору суду не надано.

Підсумовуючи сукупність встановлених вище фактичних обставин і норм права, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію в сумі 51607,54 грн є обґрунтованою і правомірною, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі, з тих підстав, що позов в цій частині позивачем належним чином доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачем жодними доказами не спростовано.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за договором (ст. 610 ЦК України), тому він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), а відтак є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Відповідно ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи, що у правовідносинах сторін договору має місце допущене відповідачем порушення грошового зобов'язання, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені та нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є обґрунтованими і правомірними.

Однак, перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, суд визнав його невірним. За розрахунками позивача (наведено далі по тексту), сума неустойки, яка підлягає задоволенню, становить 16251,74 грн.

Сума боргу (грн)Сума часткового погашення заборгованості (грн)Дата часткового погашення заборгованостіПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення (грн)
82607.51 01.04.2015 - 05.04.2015530.0000 %0.164 %*678.97
600006.04.2015
76607.51 06.04.2015 - 29.04.20152430.0000 %0.164 %*3022.32
600030.04.2015
70607.51 30.04.2015 - 26.05.20152730.0000 %0.164 %*3133.81
480,6427.05.2015
70126.87 27.05.2015 - 29.06.20153430.0000 %0.164 %*3919.42
900030.06.2015
61126.87 30.06.2015 - 08.07.2015930.0000 %0.164 %*904.34
900009.07.2015
52126.87 09.07.2015 - 27.08.20155030.0000 %0.164 %*4284.40
52126.87 28.08.2015 - 31.08.2015427.0000 %0.148 %*308.48
16251,74

Щодо решти позовних вимог, то вони підлягають задоволенню повністю, тобто 3 % річних в сумі 7786,37 грн - 3 % річних та втрати від інфляції в сумі 68664,78 грн, за розрахунками позивача, які судом перевірені.

За приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 ГПК).

Таким чином, позов ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» підлягає задоволенню частково.

За приписами ч. 5 ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відносно зменшення суми пені суд зазначає таке.

За приписом п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Аналогічні положення містяться в ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Отже, виходячи з наведених норм права і матеріалів справи, суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені, оскільки відповідачем не доведено виняткової обставини, яка стала наслідком порушення грошового зобов'язання за договором, а також сума пені, яка підлягає задоволенню не є надмірно великою порівняно із основною заборгованістю. Крім того, суд бере до уваги період у якому допускалося відповідачем прострочення виконання грошового зобов'язання, яке становить майже три роки.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з житлово-будівельного кооперативу «КВАЗАР-11» (04074, м. Київ, вулиця Попова, будинок 15; ідентифікаційний код 20033510) на користь публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ідентифікаційний код 00131305 ) основну заборгованість в сумі 51607,54 (п'ятдесят одна тисяча шістсот сім) грн 54 коп.; пеню в сумі 16251,74 (шістнадцять тисяч двісті п'ятдесят одна) грн 74 коп.; 3 % річних в сумі 7786,37 (сім тисяч сімсот вісімдесят шість) грн 37 коп.; втрати від інфляції в сумі 68664,78 (шістдесят вісім тисяч шістсот шістдесят чотири) грн 78 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 2164,65 (дві тисячі сто шістдесят чотири) грн 65 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16 лютого 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань