РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016Справа №910/31915/15
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницький оптико-механічний завод"

до приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

про стягнення 33 157,11 грн.

Представники:

від позивача: Ярмолюк Є.М. - представник за довіреністю № 235 від 02.12.2015 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницький оптико-механічний завод" до приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення 33 157,11 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 3 грудня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницький оптико-механічний завод" та приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" укладено договір № 08/15 оренди нерухомого майна, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлове приміщення (адміністративний корпус), в інвентарній справі під літерою «У», 9-й поверх приміщення № 11 та дах АПК, для розміщення обладнання мобільного зв'язку та антенно-фідерних пристроїв (АФП). Орендоване приміщення розміщення за адресою: м. Вінниця, вул.. 600-річчя, 25, знаходиться на балансі ТОВ «ВОМЗ».

Відповідач не виконує зобов'язання за договором оренди, тому позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором оренди, що становить 29 982,27 грн., пені в розмірі 2 783,01 грн., 3% річних в розмірі 189,75 грн., індекс інфляції в розмірі 202,08 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22.12.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 26.01.2016 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.01.2016 року розгляд справи відкладено на 15.02.2016 року.

У судове засідання 15.02.2016 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 22.12.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 010.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити, стягнути основну суму заборгованості в розмірі 29 982,27 грн., пеню в розмірі 2 783,01 грн., 3% річних в розмірі 189,75 грн., індекс інфляції в розмірі 202,08 грн. та судові витрати в розмірі 1378,00 грн. покласти на відповідача.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

3 грудня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницький оптико-механічний завод" та приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" укладено договір № 08/15 оренди нерухомого майна.

Відповідно п. 1.1. договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлове приміщення (адміністративний корпус), в інвентарній справі під літерою «У», 9-й поверх приміщення № 11 та дах АПК, для розміщення обладнання мобільного зв'язку та антенно-фідерних пристроїв (АФП). Орендоване приміщення розміщення за адресою: м. Вінниця, вул.. 600-річчя, 25, знаходиться на балансі ТОВ «ВОМЗ».

Згідно з п. 1.2. договору, вартість майна, що передається в оренду визначена за погодженням між сторонами, і становить 206 176,68 грн.

Відповідно до п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном в термін, вказаний у договорі, але не раніше підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Позивач на виконання умов договору надав відповідачу в оренду нерухоме майно - нежитлове приміщення (адміністративний корпус), в інвентарній справі під літерою «У», 9-й поверх приміщення № 11 площею та дах АПК, для розміщення обладнання мобільного зв'язку та антенно-фідерних пристроїв (АФП), знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 25, що підтверджується актом прийому-передачі об'єкту оренди до договору оренди нерухомого майна № 08/15 від 03.12.2014 року від 01.01.2015 року.

Згідно з п. 3.1. договору, загальна вартість орендної плати та послуг на місяць становить 4 012,00 грн. в т.ч. ПДВ 668.67 грн.

Відповідно до п. 3.2. договору, орендна плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.4. договору, орендна плата перераховується орендарем орендодавцеві щомісячно до 5 числа місяця, наступного за звітним місяцем відповідно до рахунку виставленого орендодавцем.

Відповідно до 3.6. договору, загальна вартість орендної плати та послуг орендна плата перераховується орендодавцю.

Згідно з п. 5.2. договору, орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Так, позивачем виставлено відповідачеві:

рахунок-фактуру № СФ-0000044 від 30.01.2015 року на суму 4 036,07 грн;

рахунок-фактуру № СФ-0000170 від 27.02.2015 року на суму 690,68 грн;

рахунок-фактуру № СФ-0000294 від 31.03.2015 року на суму 4 224, 64 грн;

рахунок-фактуру № СФ-0000420 від 30.04.2015 року на суму 4 445,29 грн;

рахунок-фактуру № СФ-0000546 від 31.05.2015 року на суму 4 469,36 грн;

рахунок-фактуру № СФ-0000673 від 30.06.2015 року на суму 4 100,26 грн;

рахунок-фактуру № СФ-0000796 від 31.07.2015 року на суму 4 028,04 грн;

рахунок-фактуру № СФ-0000919 від 31.08.2015 року на суму 4 012,00 грн;

рахунок-фактуру № СФ-0932 від 30.09.2015 року на суму 4 012,00 грн.

Проте, відповідач їх не оплатив, що підтверджується виписками банку по особовим рахунках позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

Відповідні положення також визначаються у ч.1 статті 193 ГК України.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач направив відповідачеві претензію № 2 вих. № 151 від 27.08.2015 року, разом із актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2015 року по 31.07.2015 року, відповідно до якої просив сплати заборгованість, яка станом на 31.07.2015 року становила 22 069,86 грн.

Відповідач відповів листом вих. № 15/ЦТУ/0377 від 15.08.2015 року, що зобов'язується та гарантує сплату грошового зобов'язання в повному обсязі, та підписав, скріпив печаткою акт звірки.

Позивач вдруге звернувся до приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" із претензією № 3 вих. 203 від 22.1.02015 року, з якої видно, що заборгованість станом на 30.09.2015 року становить 29 982,27 грн., просив боржника сплатити її.

Відповідач не виконав зобов'язання за договором оренди.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором № 08/15 оренди нерухомого майна від 03.12.2014 року у відповідача перед позивачем в розмірі 29 982,27 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, заборгованість приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" за договором оренди у сумі 29 982,27 грн. є такою, що підлягає стягненню.

Крім основного боргу, позивач просив також стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у сумі 202,08 грн. та 189,75 грн. - 3 % річних.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень статті 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат пов'язані з інфляційними процесами в розмірі 202,08 грн. та три проценти річних в розмірі 189,75 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 2783,01 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 9.1. договору оренди, за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами Цивільного кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

З огляду на вищенаведене, суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 2 783,01 грн.

Відповідно до ч. 1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно до ч. 5 статті 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7, ідентифікаційний код 22599262) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницький оптико-механічний завод" (21027, м. Вінниця, вул. 600-річння, буд. 25, ідентифікаційний код 23062707) заборгованість по орендній платі у сумі 29 982 (двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят дві) грн. 27 коп., пеню в розмірі2 783 (дві тисячі сімсот вісімдесят три) грн. 01 коп., інфляційної складової боргу у сумі 202 (двісті дві) грн. 08 коп. та 3 % річних у сумі 189 (сто вісімдесят дев'ять) грн. 75 коп. та судовий збір в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення 25.02.2016 року.

Суддя С.М.Мудрий