ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016 Справа №917/2660/15

м. Полтава

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кристал Н», с. Вишняки, 102, Хорольський район, Полтавська область, 37860

до Публічного акціонерного товариства «Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів», вул. Молодіжна, 17, м. Хорол, Полтавська область, 37800

про визнання договору оренди майна продовженим

Суддя Пушко І.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 14.12.2015 року;

Від відповідача: не зявився.

Суть справи: Розглядається позовна заява про визнання договору оренди майна №446 від 01.11.2012 року продовженим.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 01.11.2012 року між сторонами укладено договір оренди №446, у відповідності до умов якого орендар прийняв в строкове платне використання майно. Термін дії договору оренди сторони встановили строком на 35 місяців , що діє з моменту його підписання до 01.10.2015 року. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявить про своє бажання змінити умови договору, договір вважається продовженим в порядку визначеному чинним законодавством на слідуючий термін. Договір оренди майна закінчувався 01 жовтня 2015 року, проте позивач вважає, що орендодавець офіційно не повідомив орендаря за 30 днів до закінчення договору оренди про припинення договору оренди, тому договір продовжено на 35 місяців. 01.10.2015 року орендодавець направив телеграму орендарю про припинення договору оренди №446 від 01.11.2012 року у зв'язку з тим, що орендар ухиляється від підписання акту прийому передачі орендованого майна. Також орендодавець повідомив, що доступ працівників орендаря на територію акціонерного товариства, де знаходиться теплиця, припинено. Позивач вважає, що дії орендодавця порушують договір оренди та причиняють збитки останньому, так як необхідно постійно доглядати за деревами лимонів для отримання врожаю плодів: опалювати приміщення теплиці з метою дотримання потрібного температурного режиму, поливати, створювати потрібні режими освітлення. Орендар виконує всі вимоги договору, вчасно сплачує орендну плату, та слідкує за майном, яке передане в оренду і не допускає його псування.

На підставі викладеного позивач просить спірний договір визнати таким, що продовжений на той самий строк на тих же умовах.

В судове засідання 23.02.2016 року відповідач не зявився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином.

Відповідач письмового відзиву на позов чи будь-яких заперечень стосовно позовних вимог, витребуваних ухвалами від 24.12.2015 року, 26.01.2016 року, 11.02.2016 року не надав, натомість двічі 25.01.2016 року та 19.02.2016 року подавав клопотання про відкладення розгляду справи для формування правової позиції, посилався на неможливість директора підприємства бути присутнім в засіданні в звязку з його перебуванням за межами м. Полтави. Будь-яких підтверджуючих документів відповідачем не надано.

Судом враховується, що згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, явка представників сторін в судове засідання 23.02.2016 року не була визнана обовязковою, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 917/2660/15 до набрання вироком суду законної сили у кримінальному провадженні № 0000901 суд визнав необґрунтованим та відхилив.

В ухвалі від 11.02.2016 року суд, зокрема, зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави. Відповідач не надав доказів, що кримінальне провадження № 0000901 передане до суду та розглядається судом. Крім того, відповідачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про неможливість розгляду спору по суті господарським судом до вирішення відповідної кримінальної справи.

Відповідачем подане клопотання від 19.02.2016 року про виклик посадової особи директора ТОВ «Кристал Н» ОСОБА_2 для дачі пояснень по суті спору.

При вирішенні даного клопотання суд враховує наступне.

Згідно ст. 32 ГПК України обставини, що мають значення для вирішення спору встановлюються, зокрема, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. Визнання обставин може здійснюватися лише учасниками судового процесу шляхом надання відповідних письмових пояснень. Водночас, господарському суду надано право викликати для дачі пояснень посадових осіб та інших працівників підприємств або зобов'язати зазначених осіб подати відповідні пояснення в письмовій формі (стаття 30 ГПК України).

Позивач не обґрунтував належним чином необхідність виклику зазначеної посадової особи позивача, не зазначив з яких саме питань вона має надати пояснення, що мають значення для вирішення господарського спору.

Суд також приймає до уваги те, відповідно до ст.69 ГПК України строк розгляду господарського спору у суді не повинен перевищувати 2-х місячного терміну, він для розгляду справи №917/2660/15 закінчується 23.02.2016 року. За таких обставин суд не має процесуальної можливості відкладення розгляду справи на іншу дату у разі залучення осіб до участі у справі в порядку ст.30 ГПК України, тому з урахуванням наведених вище обставин клопотання відповідача від 19.02.2016 року (вх. №2244 від 2.02.2016 року) залишається судом без задоволення.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за ГПК України розглядає справу за наявними матеріалами.

Резолютивна частина рішення оголошена згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України 23.02.2016 року.

Повне рішення складено та підписано 24.02.2016 року.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між сторонами по справі було укладено договір оренди №446 від 01.11.2012 року (далі Договір). За умовами Договору орендодавець (відповідач) передає, а Орендар (позивач) приймає в строкове платне користування приміщення: теплиці №1 , обладнання (два насоси К 2030 по 140,78 грн., насос консольний К2030 за 677,93 грн., чотири калорифери по 13,17 грн., три калорифера парових ВИП 3-8 по 126,77 грн., два насоси К-20-30 по 9,7 грн., два підігрівача ПП2-6-2-11 по 512,27 грн., що знаходяться за адресою: м. Хорол, вул. Молодіжна 17.

Вартість приміщення теплиці №1 - 21498,17грн. вартість обладнання 1977,46 грн.,а разом 48 29597 грн. з ПДВ. Загальна вартість переданих в оренду приміщень, обладнання складає 53 395,97 грн. з ПДВ (п. 1.1. Договору).

Оцінка переданого в оренду майна визначається згідно залишкової балансової вартості цього майна на дату укладання цього договору і складає 53 395,97 грн. з ПДВ (п. 1.4. Договору).

П.1.5 договору сторони визначили, що він укладений строком на 35 днів і діє з моменту його підписання до 01.10.2015р. В цьому ж пункті договору сторони передбачили, що якщо за один місяць до закінчення терміну дії договору,жодна із сторін не заявить про своє бажання змінити умови договору, договір вважається продовженим в порядку визначеному чинним законодавством на слідуючий термін.

Як свідчать матеріали справи, позивач прийняв майно в оренду та використовував його вирощуючи там лимони.

Згідно п. 1.5 Договору, договір оренди майна діє до 01 жовтня 2015 року.

02.10.2015 року орендодавець направив телеграму орендарю про припинення договору оренди №446 від 01.11.2012 року у зв'язку з тим, що орендар ухиляється від підписання акту прийому передачі орендованого майна. Крім цього, в телеграмі орендодавець повідомив, що доступ працівників орендаря на територію акціонерного товариства, де знаходиться теплиця, припинено.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не було здійснене повідомлення про зміну умов договору в термін, встановлений п.1.5 договору, тобто за один місяць до закінчення його дії.

Разом з тим, позивачем надані суду докази, які свідчать про те, що відповідач заявляв про відсутність у нього наміру продовжувати дію договору оренди як до, так і після закінчення строку його дії.

Зокрема, таке повідомлення було здійснене відповідачем листом від 16.09.2015р. вих. №37(а.а. 27), а також телеграмою від 02.10.2015р. (а.с. 26), яка була направлена відповідачем у день, наступний за днем закінчення строку дії договору.

Позивач визнає факт отримання цих повідомлень, оскільки їх копії додані самим позивачем до позовної заяви.

Під час розгляду по суті заявлених позовних вимог судом приймається до уваги наступне.

Відповідно до ч.1 ст.764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Ч.4 ст.284 ГК України передбачає, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, згідно з зазначеними вище вимогами закону договір оренди вважається продовженим на такий самий строк, після закінчення строку його дії лише у тому випадку, коди протягом місяця після закінчення строку дії договору будь-яка із сторін не заявить своїх заперечень стосовно такого продовження.

Суд вважає, що обумовлена сторонами в п.1.5 Договору можливість продовження строку дії Договору за відсутності заяви однієї із сторін про зміну його умов, зробленої за один місяць до закінчення такого строку, є додатковою можливою підставою для продовження строку дії договору. Наявність такої умови договору сама по собі не позбавляє сторін за договором права заявити про небажання продовжувати строк дії договору оренди також в місячний строк після його закінчення, відповідно до ч.1 ст.764 ЦК України, ч.4 ст.284 ГК України. Сторони в договорі оренди не досягли домовленості про те, що визначений зазначеними вище нормами ЦК України та ГК України місячний строк для здійснення відповідної заяви, який обраховується після закінчення строку дії договору, не застосовується до правовідносин сторін.

Крім того, судом приймається до уваги, що п.1.5 як умова для продовження строку дії договору передбачена лише відсутність заяви про бажання змінити умови договору.

В той же час, сторони за договором не визначили, коли саме має бути здійснена заява про припинення договору, або про заперечення щодо його продовження (за відсутності бажання щодо внесення змін.)

За таких обставин здійснення відповідачем телеграмою від 02.10.2015р. повідомлення про припинення договору є запереченням стосовно продовження строку його дії. Оскільки така заява була здійснена відповідач у строк, визначений ч.1 ст.764 ЦК України, ч.4 ст.284 ГК України, укладений між сторонами договір оренди відповідно до вказаних вимог закону не є продовженим на новий строк.

Відповідно до абзацу другого п.4.1 постанови Пленуму ВГСУ №12 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності (ст. 4-3 ГПК України).

Згідно ст. 33, ст. 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

За ст. 49 ГПК України при відмові в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено 24.02.2016 року.

Суддя Пушко І.І.