ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2016 р.Справа № 916/3961/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Лисенко В.А., Ярош А.І.

при секретарі судового засідання Саломатовій К.А.

за участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ФОРВАРД-ГРУПП, м. Одеса

на рішення господарського суду Одеської області від 09.12.2015 року

у справі № 916/3961/15

за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ПРИВАТБАНК, м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю ФОРВАРД-ГРУПП, м. Одеса

про стягнення 212 424 грн. 19 коп.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 ПРИВАТБАНК, м.Дніпропетровськ звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ФОРВАРД-ГРУПП, м. Одеса про стягнення заборгованості, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ФОРВАРД-ГРУПП, м. Одеса на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ПРИВАТБАНК, м. Дніпропетровськ заборгованість за договором б/н від 06.06.2014 року в розмірі 201 021 грн. 79 коп. (190 437 грн. 89 коп. заборгованість за кредитом; 6 939 грн. 75 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 644 грн. 15 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором), а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

08.12.2015 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 ПРИВАТБАНК, м. Дніпропетровськ подало до місцевого господарського суду уточнену позовну заяву про збільшення позовних вимог, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ФОРВАРД-ГРУПП, м. Одеса на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ПРИВАТБАНК, м. Дніпропетровськ заборгованість за договором б/н від 06.06.2014 року в розмірі 212 424 грн. 19 коп. (190 437 грн. 89 коп. заборгованість за кредитом, 19 942 грн. 59 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 043 грн. 71 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором), а також відшкодувати за рахунок відповідача судовий збір.

Рішенням господарського суду Одеської області від 09.12.2015 року по справі №916/3961/15 (суддя Демешин О.А.) позов задоволено у повному обсязі, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ФОРВАРД-ГРУПП, м.Одеса на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ПРИВАТБАНК, м. Дніпропетровськ 190 437 грн. 89 коп. боргу за кредитом, 19 942 грн. 59 коп. боргу по процентам за користування кредитом, 2 043 грн. 71 коп. пені та 3 186 грн. 36 коп. судового збору.

Товариство з обмеженою відповідальністю ФОРВАРД-ГРУПП, м.Одеса з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення господарського суду Одеської області від 09.12.2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ПРИВАТБАНК, м. Дніпропетровськ до Товариства з обмеженою відповідальністю ФОРВАРД-ГРУПП, м. Одеса про стягнення 190 437 грн. 89 коп. боргу за кредитом, 19 942 грн. 59 коп. боргу по процентам за користування кредитом, 2 043 грн. 71 коп. пені та 3 186 грн. 36 коп. судового збору відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник посилається на порушення позивачем досудового претензійного порядку врегулювання спорів, що не було враховано місцевим господарським судом.

До Одеського апеляційного господарського суду 02.02.2016 року було надано позивачем відзив на апеляційну скаргу, який судовою колегією долучено до матеріалів справи. Також, через канцелярію суду 15.02.2016 року Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 банк «Приватбанк» подано пояснення по справі, які долучено до матеріалів справи.

В судове засідання, що відкладалося, представники сторін не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причину неявки суд не повідомили, своїми процесуальними правами, передбаченими статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористались, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надали, неявка без поважних причин у судове засідання представників сторін не тягне за собою відкладення розгляду справи на інші строки, тому справу розглянуто за наявними матеріалами, а повний текст постанови направляється сторонам по справі в установленому порядку.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 916/3961/15.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а висновок суду про задоволення позовних вимог є обґрунтованим та правомірним, але за мотивами, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю ФОРВАРД-ГРУПП, м. Одеса уклало з Публічним акціонерним товариством ОСОБА_1 банком ПРИВАТБАНК, м.Дніпропетровськ у спрощеній формі Договір банківського обслуговування, підписавши 06.06.2014 року заяву про приєднання до ОСОБА_2 і правил надання банківських послуг.

Вони є публічною офертою, що містять ОСОБА_2 та правила надання послуг банком його клієнтам.

Розділом 3.1.1, 3.2.2 ОСОБА_2 і правил надання банківських послуг регламентований порядок надання кредиту за послугою «Гарантований платіж».

Відповідно до пункту 3.2.2.1 ОСОБА_2 і правил надання банківських послуг ОСОБА_1 за наявності вільних грошових коштів зобовязується надати Клієнту кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом та на цілі, зазначені, в заявці на договірне списання коштів (надалі гарантований платіж або заявка), в обмін на зобовязання Клієнта по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені цим Договором строки. Відновлювана кредитна лінія надається Банком для виконання Клієнтом платежів за заявками на договірне списання коштів з датою виконання в майбутньому за господарськими договорами, яка не перевищує терміну повернення кредиту.

За своєю юридичною природою укладений сторонами договір є змішаним договором здійснення банківських операцій, який містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору.

Чинним законодавством України передбачено, що банками здійснюється фінансове посередництво у формі банківських операцій, зокрема розрахункових, кредитних (стаття 339 Господарського кодексу України). Розрахункові операції банків спрямовані на забезпечення взаємних розрахунків між учасниками господарських відносин, а також інших розрахунків у фінансовій сфері (частина 1 статті 341 Господарського кодексу України), а кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян (стаття 345 Господарського кодексу України).

Для здійснення розрахунків субєкти господарювання зберігають грошові кошти в установах банків на відповідних рахунках (частина 2 статті 341 Господарського кодексу України).

Клієнт зобовязаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором (частина 4 статті 1068 Цивільного кодексу України). Якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунку клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунку), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обовязки сторін, повязані з кредитуванням рахунку, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 1069 Цивільного кодексу України).

З довідки про розміри встановлених кредитних лімітів від 28.08.2015 року №08.7.0.0.0./06 вбачається, що банком Товариству з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД-ГРУПП» встановлено такі розміри ліміту: 18.11.2014 року 200 000 грн. 00 коп.; 24.12.2014 року 196 460 грн. 00 коп.; 12.01.2015 року 195 866 грн. 00 коп.; 15.01.2015 року 200 000 грн. 00 коп.; 18.08.2015 року 190 437 грн. 89 коп.; 27.08.2015 року 38 185 грн. 60 коп.

На виконання положень ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг, відповідач зареєструвався у системі Internet Banking Приват-24, що підтверджується відповідними заявками на гарантований платіж (доручення на договірне списання).

Так, у заявці на гарантований платіж від 24.11.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД-ГРУПП» просило зарахувати 08.01.2015 року 93 500 грн. 00 коп. на списання грошових коштів в рахунок оплати за господарським договором.

Позивач зазначає, що 08.01.2015 року відповідач використав кредитні кошти у розмірі 93 500 грн. 00 коп., при цьому, за період з 08.01.2015 року по 06.05.2015 року відповідач користувався кредитними коштами в рамках кредитного ліміту та здійснював погашення заборгованості в строк до 30 днів.

З наданого розрахунку позовних вимог та виписки банку з 06.06.2014 року по 28.08.2015 року вбачається, що 28.07.2015 року відповідач припинив погашення заборгованості за кредитом, в свою чергу, банк надавав кредитні кошти за договором до 29.08.2015 року. Так, станом на 30.08.2015 року у Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД-ГРУПП» виникла заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 банк «Приватбанк» у розмірі 190 437 грн. 89 коп. (сума заборгованості за кредитом заявлена позивачем по даній справі).

З огляду на те, що матеріалами справи підтверджено надання банком відповідачу грошових коштів та непогашення останнім залишку кредитних коштів у розмірі 190 437 грн. 00 грн., а відповідачем не спростовано належними засобами доказування за нормами статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України існування заборгованості за кредитом, судова колегія вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і висновок суду першої інстанції про їх задоволення та стягнення є вірним.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 19 942 грн. 59 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, судова колегія зазначає наступне.

В силу приписів статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. ОСОБА_2 договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Пунктом 3.2.2.2, зокрема, передбачено, що починаючи з 01.07.2014 року Клієнт за користування кредитом сплачує Банку відсотки в розмірах 36 % річних від суми заборгованості. У випадку зміни вартості кредитних ресурсів на ринку грошових ресурсів, зміни облікової ставки НБУ, зміни курсу гривні до іноземної валюти першої групи класифікатору іноземних валют понад на 5 та більше процентів. Сторони на дату укладення цього договору, узгодили про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом. При цьому, таке збільшення розміру процентів за користування кредитом не повинно перевищувати подвійного розміру процентної ставки, зазначеної в цьому пункті. Інформацію про розмір узгодженої зміненої процентної ставки за користування кредитом, ОСОБА_1 розміщує для Клієнту одним з таких способів: в письмовій формі, через встановлені засоби електронного звязку Банку та Клієнту системи клієнт-банк, інтернет-клієнт-банк, «Приват-24», смс-повідомлення на останні відомі банку номери телефону, наданих Банку при ідентифікації та актуалізації відомостей про Клієнта, або іншими засобами. Узгоджений сторонами, змінений розмір процентів за користування кредитом є чинним з моменту розміщення його способом, зазначеним в цьому пункті, якщо інша дата не визначена в інформації про зміну розміру процентів. У разі непогашення заборгованості Клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому, за користування кредитом Клієнт платить відсотки у розмірі 56 % річних від суми заборгованості.

Відповідно до пункту 3.2.2.9.3 ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг сплата відсотків за користування кредитом, передбачених пунктами 3.2.2.9.1, 3.2.2.9.2 цього Договору, здійснюється в дату сплати відсотків. Дата сплати відсотків вказана в Заявці. Якщо повне погашення кредиту здійснюється в дату, відмінну від зазначеної в цьому пункті, то останньої датою погашення відсотків, розрахованих від попередньої дати погашення до дня фактичного повного погашення кредиту, є дата фактичного погашення кредиту.

Згідно з пунктом 3.2.2.9.10 ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється щодня з дати списання коштів з позичкового рахунку до майбутньої дати сплати відсотків та/або за період, який починається з попередньої дати сплати відсотків до поточної дати сплати відсотків. Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Підписуючи заяву про відкриття поточного рахунку та приєднуючись до ОСОБА_2 та тарифів надання банківських послуг, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД-ГРУПП» надало згоду на стягнення відсотків при порушенні сплати заборгованості в строки, обумовлені в ОСОБА_2, тому позовні вимоги в частині стягнення відсотків є обґрунтованими та правомірними, у звязку з чим також правильно задоволені місцевим господарським судом в повному обсязі.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення пені за прострочку виконання грошового договірного зобовязання, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В уточненій позовній заяві Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 банк «Приватбанк» просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД-ГРУПП» пеню, нараховану за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 2 043 грн. 71 коп.

У розумінні статті 230 Господарського кодексу України пеня є господарською санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено умовами договору.

Згідно з пунктом 3.2.2.2 ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг термін повернення кредиту зазначений в заявці. Згідно зі статей 212, 651 Цивільного кодексу України у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобовязань, передбачених цим договором, ОСОБА_1 на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобовязань, має право змінити умови цих ОСОБА_2, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому ОСОБА_1 направляє Клієнту письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У разі не погашення Клієнтом заборгованості за цими Умовами у строк, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У разі погашення заборгованості в період по закінченні 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобовязань, кінцевим терміном повернення кредиту є дата, зазначена в заявці.

Під датою виконання заявки сторони погодили дату зарахування кредитних коштів на поточний рахунок одержувача, зазначеного у заявці Клієнта. Клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці Клієнта, в строк до 30 днів з дати виконання заявки.

Положеннями пункту 3.2.2.10.1 ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг встановлено, що у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених пунктами 3.2.2.6.2, 3.2.2.9.1 3.2.2.9.3 цього Договору, термінів повернення кредиту, передбачених пунктами 3.2.2.2, 3.2.2.6.3, 3.2.2.6.16, 3.2.2.7.2 цього договору, винагороди, передбаченого пунктами 3.2.2.6.5, 3.2.2.9.4-3.2.2.9.6 цього договору, Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, (у% річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права, передбаченого пунктом 3.2.2.2 цього договору, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі, зазначеному в заявці, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Відповідно до пункту 3.2.2.10.4 ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобовязань, передбачених пунктами 3.2.2.10.1 3.2.2.10.3 цього договору, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконано Клієнтом.

В даному випадку, сума заборгованості за кредитом, заявлена позивачем утворилась станом на 30.08.2015 року, тобто терміном прострочення виконання зобовязання та правомірним строком початку нарахування пені на цю суму боргу, з врахуванням вищенаведених положень, є 01.10.2015 року. Кінцевим терміном, вказаним позивачем є 04.12.2015 року.

Здійснивши власний розрахунок пені, судова колегія дійшла висновку, що позивач невірно розрахував суму пені за прострочення грошового зобовязання, проте, з огляду на те, що заявлена позивачем сума пені є меншою, ніж та, яка підлягала стягненню у відповідності до норм діючого законодавства і ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг, а за нормами статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд не може самостійно виходити за межі позовних вимог, судова колегія вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 2 043 грн. 71 коп., визначеній позивачем.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, але за мотивами, викладеними судом апеляційної інстанції при повторному розгляді справи.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом висновку, викладеного в рішенні.

Зокрема, не приймаються до уваги посилання Товариства з обмеженою відповідальністю ФОРВАРД-ГРУПП, м. Одеса щодо недотримання позивачем процедури досудового врегулювання спорів, оскільки в матеріалах справи є претензія від 10.08.2015 року №41118ОDA6S00Q, якою не встановлено іншого терміну погашення кредиту у відповідності до пункту 3.2.2.2 ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг. При цьому, посилання відповідача на зазначення в претензії, наявної в матеріалах справи іншої дати та номеру, ніж в тій, що отримана відповідачем, не може бути прийняте до уваги, оскільки в претензії вказано загальну суму заборгованості відповідача перед банком за договором за послугами «Гарантований платіж» та «Кредитний ліміт на поточний рахунок» на дату звернення з претензією, після чого позивач звернувся до суду як з позовом по даній справі, так і з позовом по справі №916/4084/15, в якій предметом позову є заборгованість за послугою «Кредитний ліміт» і в матеріалах якої міститься претензія, адресована Товариству з обмеженою відповідальністю ФОРВАРД-ГРУПП, м. Одеса від 13.08.2015 року №41021ОDA6S00F. Таким чином, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю ФОРВАРД-ГРУПП, м. Одеса щодо недотримання позивачем процедури досудового врегулювання спорів є необґрунтованими з огляду на те, що в резолютивній частині рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) зазначено, що положення частини 2 статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Крім того, в тексті рішення господарського суду Одеської області, на думку судової колегії, були допущені описки, які могли бути виправлені в порядку статті 89 Господарського процесуального кодексу України, а саме:

- в рішенні місцевий господарський суд зазначив: «прострочена заборгованість на рахунку відповідача заявилась 09.01.2014 року і не була погашена в момент, коли відповідач не здійснив внесення чергового платежу на рахунок погашення заборгованості, тобто відповідач порушив умови договору». Судова колегія Одеського апеляційного господарського суду зазначає, що дане твердження не відповідає обставинам справи, оскільки тільки 06.06.2014 року відповідачем було підписано заяву про приєднання до ОСОБА_2 і Правил надання банківських послуг, тому заборгованість не могла бути заявлена станом на 09.01.2014 року;

- місцевий господарський суд посилається в рішенні на пункти 3.2.1.1, 3.2.1.5.2, 3.2.1.5.3 ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг, проте відповідні пункти не містяться у ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг, що є в матеріалах справи.

Частиною 2 статті 104 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

В даному випадку виявлені апеляційною інстанцією недоліки не призвели до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення і не можуть бути підставою для його скасування.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав та свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права, у зв'язку з чим суди повинні неухильно додержуватися вимог про законність та обґрунтованість рішення у справі.

Пунктами 1, 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» №6 від 23.03.2012 року роз'яснено про те, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України висновок, викладений в рішенні господарського суду Одеської області від 09.12.2015 року у справі №916/3961/15 відповідає нормам матеріального та процесуального права України за мотивами, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції, а доводи апеляційної скарги не спростовують вірного висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ФОРВАРД-ГРУПП, м. Одеса на рішення господарського суду Одеської області від 09.12.2015 року залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 09.12.2015 року у справі №916/3961/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється учасникам процесу по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4
ОСОБА_5