ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016р. Справа№ 914/3991/15

Суддя господарського суду Львівської області, ОСОБА_1 розглянувши матеріали справи:

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Новий друк (м.Київ)

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ОСОБА_2 (м.Львів)

Про стягнення основного боргу в розмірі 47400,00 грн., пені в розмірі 8073,67 грн., 12% річних в розмірі 1866,15 грн. та інфляційних втрат в розмірі 702,28 грн.

Суддя: Пазичев В.М

При секретарі: Черменєва В.С.

Представники:

від позивача: Не зявився

від відповідача: Не зявився

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю Новий друк до Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ОСОБА_2 про стягнення основного боргу в розмірі 47400,00 грн., пені в розмірі 8073,67 грн., 12% річних в розмірі 1866,15 грн. та інфляційних втрат в розмірі 702,28 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.11.2015 року (суддя Березяк Н.Є.) порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 07.12.2015 року. Ухвалою суду від 07.12.2015 року розгляд справи відкладено до 11.01.2016 року. В звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Березяк Н.Є., відповідно до положення про автоматизовану систему документообігу суду та Рішення зборів судів господарського суду Львівської області від 29.12.2014 року призначено повторний автоматичний розподіл справи № 914/3991/15. 11.01.2015 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею по справі обрано головуючого суддю Пазичева В.М.

Ухвалою суду від 11.01.2016 року розгляд справи відкладено до 28.01.2016 року, в звязку з відсутністю представника відповідача. Ухвалою суду від 28.01.2016 року розгляд справи відкладено до 09.02.2016 року, в звязку з відсутністю представника відповідача. Ухвалою суду від 09.02.2016 року розгляд справи відкладено до 25.02.2016 року, в звязку з відсутністю представника відповідача.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 20.11.2015 року, про відкладення від 07.12.2015 року, від 11.01.2016 року, від 28.01.2016 року, від 09.02.2016 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст.64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується підписом повноважного представника на бланку оголошення про відкладення розгляду справи.

28.01.2016 року за вх. № 3275/16 позивач подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

08.02.2016 року за вх. № 4942/16 позивач подав додаткові пояснення по справі.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 20.11.2015 року, про відкладення від 07.12.2015 року, від 11.01.2016 року, від 28.01.2016 року, від 09.02.2016 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст.64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи.

Згідно п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 р. № 18 (із змінами та доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Доказом надсилання відповідачу ухвали суду від 09.02.2016 р. про відкладення розгляду справи на 25.02.2016 р. є копія Списку № 171 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 19.02.2016 року.

Відповідно до ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 21654837 від 01.02.2016 р., Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ОСОБА_2 знаходиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцезнаходження: 79056, Львівська обл., м. Львів, вул. Гайдучка, 1.

Відтак, суд виконав умови Господарського процесуального кодексу України щодо належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи. До повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Інші адреси відповідача, крім вказаної у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ні позивачу, ні суду невідомо.

Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути спір, відповідно до ст. 75 ГПК України, за наявними у справі матеріалами, при відсутності представників відповідачів.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну і резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 25.02.2016 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий друк», (надалі позивач) на підставі Договору підряду на виготовлення друкованої продукції № 49 від 01.07.2015 р. (надалі Договір) виготовило та відвантажило Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія ОСОБА_2» (надалі відповідач) друковану продукцію, «Флаєр» загальною кількістю 510 000 штук, (надалі ОСОБА_3).

Відповідно до умов п.п. 1.1.Договору, відповідач доручає, а позивач зобов'язався виготовити друковану продукцію у відповідності з умовами Договору, та передати її відповідачу у власність, а відповідач зобов'язується оплатити її.

Ціна продукції, згідно п.п. 2.1, 2.5. Договору, вказана в рахунках та Видаткових накладних. Дублікати виставлених та отриманих відповідачем рахунків додаються.

Позивач зазначає, що загальна вартість виготовленої і отриманої відповідачем ОСОБА_3 становить 47400,00 гри.

Згідно п.п. 3.1. Договору, умови платежів і порядок взаєморозрахунків визначаються додатковими угодами та рахунками-фактурами. Якщо інше не передбачено додатковими угодами, Замовник зобов'язується оплатити ОСОБА_3 на умовах 100% відтермінування оплати через 30 календарних днів. В разі неоплати Замовником отриманої ОСОБА_3 на зазначених в даному пункті Договору умовах (якщо інше не зазначено в додатковій угоді), Замовник вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання з 31 дня після отримання ОСОБА_3.

Позивач наголошує, що в повному обсязі виконав свої договірні зобов'язання та відвантажив, виготовлену на замовлення відповідача ОСОБА_3, що підтверджується підписаними представником відповідача видатковими накладними та довіреностями. Враховуючи встановлені Договором строки оплати, відповідач допустив виникнення заборгованості, яка станом на 13.11.2015 р. становить 47400,00 грн. (сорок сім тисяч чотириста грн. 00 коп.).

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з Претензією Вих. №217 від 25.09.2015 р., яку 01.10.2015 р. отримано відповідачем, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

У відповідь на Претензію позивача, відповідач листом вих. №05/10/15-1 від 05.10.2015 р., визнав свою заборгованість та гарантував її оплату до 01.11.2015 р. Станом на 02.11.2015 р. від відповідача не надійшла сума заборгованості по Договору.

Згідно із п.п. 7.3. Договору, за порушення термінів сплати вартості чи строку прийняття ОСОБА_3 замовник, крім сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, сплачує виконавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та 12% річних від вартості неоплаченої ОСОБА_3 за кожен день прострочки.

Також, при погодженій сторонами відстрочці платежу, в разі простроки замовника, вказані в п.п. 7.3. Договору, санкція нараховуються з дня отримання замовником продукції.

Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», визначено, що розмір нені, передбачений сторонами в договорі, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач наголошує, що, керуючись п.п. 7.3. Договору, сторони погодили 12% розмір річних.

За твердженням позивача, спираючись на Розрахунок ціни позову, що є додатком до позовної заяви, борг відповідача перед позивачем складається з основного боргу в розмірі 47400,00 грн., пені в розмірі 8073,67 грн., 12% річних в розмірі 1866,15 грн. та інфляційних втрат в розмірі 702,28 грн.

Відповідач, всупереч вимогам суду, позовні вимоги у встановленому чинним законодавством України порядку не спростував, належних та допустимих доказів виконання своїх господарських зобовязань не подав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено в ході судового розгляду справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий друк», (надалі позивач) на підставі Договору підряду на виготовлення друкованої продукції № 49 від 01.07.2015 р. (надалі Договір) виготовило та відвантажило Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія ОСОБА_2» (надалі відповідач) друковану продукцію, «Флаєр» загальною кількістю 510 000 штук, (надалі ОСОБА_3).

Відповідно до умов п.п. 1.1.Договору, відповідач доручає, а позивач зобов'язався виготовити друковану продукцію, у відповідності з умовами Договору, та передати її відповідачу у власність, а відповідач зобов'язується оплатити її.

Ціна продукції, згідно п.п. 2.1., 2.5. Договору, вказана в рахунках та Видаткових накладних.

Згідно наданих доказів, загальна вартість виготовленої і отриманої відповідачем ОСОБА_3 становить 47400,00 гри.

Згідно п.п. 3.1. Договору, умови платежів і порядок взаєморозрахунків визначаються додатковими угодами та рахунками-фактурами. Якщо інше не передбачено додатковими угодами, Замовник зобов'язується оплатити ОСОБА_3 на умовах 100% відтермінування оплати через 30 календарних днів. В разі неоплати Замовникам отриманої ОСОБА_3 на зазначених в даному пункті Договору умовах (якщо інше не зазначено в додатковій угоді), Замовник вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання з 31 дня після отримання ОСОБА_3.

Позивач наголошує, що в повному обсязі виконав свої договірні зобов'язання та відвантажив виготовлену на замовлення відповідача ОСОБА_3, що підтверджується підписаними представником відповідача видатковими накладними та довіреностями. Враховуючи встановлені Договором строки оплати, відповідач допустив виникнення заборгованості, яка станом на 13.11.2015 р. становить 47400,00 грн. (сорок сім тисяч чотириста грн. 00 коп.).

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з Претензією Вих. № 217 від 25.09.2015 р., яку 01.10.2015 р. отримано відповідачем, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення.

У відповідь на Претензію позивача, відповідач листом вих. № 05/10/15-1 від 05.10.2015 р., визнав свою заборгованість та гарантував її оплату до 01.11.2015 р. Станом на 02.11.2015 р. від відповідача сума заборгованості по Договору не надійшла.

Згідно із п.п. 7.3. Договору, за порушення термінів сплати вартості чи строку прийняття ОСОБА_3 замовник, крім сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, сплачує виконавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та 12% річних від вартості неоплаченої ОСОБА_3 за кожен день прострочки.

Також, при погодженій сторонами відстрочці платежу, в разі простроки замовником, вказані в п.п. 7.3. Договору санкції нараховуються з дня отримання замовником продукції.

Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», визначено, що розмір пені, передбачений сторонами в договорі, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач наголошує, що, керуючись п.п. 7.3. Договору, сторони погодили 12% - розмір річних.

Отже, виходячи з розрахуноку ціни позову, що є додатком до позовної заяви борг відповідача перед позивачем складається з основного боргу в розмірі 47400,00 грн., пені в розмірі 8073,67 грн., 12% річних в розмірі 1866,15 грн. та інфляційних втрат в розмірі 702,28 грн.

При розрахунку інфляційних втрат, позивачем помилково зазначено їх розмір 702,28 грн., однак, при здійсненні перерахунку судом встановлено, що розмір інфляційних втрат становить 76,95 грн.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження частини своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не спростував, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий друк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ОСОБА_2» в частині стягнення основного боргу в розмірі 47400,00 грн., пені в розмірі 8073,67 грн., 12% річних в розмірі 1866,15 грн. та інфляційних втрат в розмірі 76,95 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 1378,00 грн., та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 7807 від 12.11.2015 року на суму 1218,00 грн. про сплату судового збору.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід розділити між сторонами пропорційно задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ОСОБА_2 (79056, м. Львів, вул. Гайдучка, 1, , р/р 8082, в АТ «КРЕДІ ОСОБА_4», МФО 300614) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Новий друк (02660, м. Київ, вул. Магнітогорська, 1, , р/р 6242 в АТ «Укрексімбанк», МФО 322313) суму основного боргу в розмірі 47400 (сорок сім тисяч чотириста) грн. 00 коп., пеню в розмірі 8073 (вісім тисяч сімдесят три) грн. 67 коп., 12% річних в розмірі 1866 (одна тисяча вісімсот шістдесят шість) грн. 15 коп., інфляційні втрати в розмірі 76 (сімдесят шість) грн. 95 коп. та 1204 (одна тисяча двісті чотири) грн. 88 коп. коп. судового збору.

3. В решті частині позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.