РІШЕННЯ

09.02.2016Справа №910/30151/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/30151/15

за позовом Міністерства оборони України, м. Київ,

до державного підприємства «Укроборонресурси», м. Київ,

про стягнення 1 716 849,47 грн.,

за участю представників:

позивача - Гребеннюкова Ю.С. (довіреність від 30.12.2015 № 220/823/д);

відповідача - Обущак В.В. (довіреність від 30.12.2015 № 433).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерства оборони України (далі - Міністерство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до державного підприємства «Укроборонресурси» (далі - Підприємство) про стягнення: 1 426 337,70 грн. основної заборгованості за договором від 09.04.2014 № 290/1/3-ЧКМ про передачу на реалізацію металобрухту, який утворився у Збройних Силах України (далі - Договір); 191 832,65 грн. пені; 52 489,23 грн. втрат від інфляції; 46 189,89 грн. 3% річних, а всього 1 716 849,47 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 13.01.2016.

12.01.2016 відповідач подав суду документи на виконання вимог ухвали суду, у тому числі відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні 13.01.2016 представники сторін надали пояснення про те, що ведуться переговори щодо врегулювання спору мирним шляхом та заявили клопотання про продовження строку розгляду спору.

Суд визнав клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2016 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів і оголошено перерву до 27.01.2016.

У судовому засіданні 27.01.2016 було оголошено перерву до 04.02.2016, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

У судовому засіданні 04.02.2016 було оголошено перерву до 09.02.2016, відповідно до статті 77 ГПК України.

Представник позивача подав суду копію листа від 03.02.2016 № 296/4/481 та додатків до нього для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 09.02.2016 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог заперечив.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 09.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

09.04.2014 Міністерством (комітент) і Підприємством (комісіонер) укладено Договір, за умовами якого:

- комітент доручає комісіонеру, а комісіонер бере на себе зобов'язання за комісійну плату укласти на умовах, що не суперечать Договору та чинному законодавству, та виконати від свого імені, в інтересах комітента та за рахунок останнього договір (договори) з покупцем (покупцями) на реалізацію металобрухту на умовах EXW (військові частини А2295 (м. Севастополь) та А2865 (смт. Новоозерне)), згідно із специфікацією металобрухту, що передається комітентом комісіонеру для реалізації (пункт 1.1 Договору);

- кошти, які одержані комісіонером від покупця, за винятком погоджених сторонами суми комісійної плати та документально підтверджених сум витрат, понесених комісіонером, пов'язаних з виконанням умов Договору, а також передбачених чинним законодавством податків, протягом 5 (п'яти) робочих днів від дати підписання акту прийому-передачі металобрухту між комісіонером та покупцем переховуються на спеціальні реєстраційні рахунки комітента (пункт 5.4 Договору);

- за затримку платежів комітенту проти строків, встановлених пунктом 5.4 Договору, комісіонер з власних коштів сплачує комітенту пеню, яка розраховується виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на дату проведення платежу, нараховану на розмір затриманого платежу за кожний робочий день затримки перерахувань, включаючи день проведення платежу (пункту 7.1 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання повноваженими представниками сторін та діє до 20.08.2014 (пункт 9.1 Договору);

- комісіонер надає комітенту інформацію в письмовому вигляді про хід виконання Договору на перше число поточного місяця (пункт 11.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача виконуючим обов'язки Міністра оборони України генерал-полковником Ковалем Михайлом Володимировичем, який діяв на підставі положення про Міністерство, та від відповідача генеральним директором Гончаровим Костянтином Миколайовичем, який діяв на підставі статуту, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено, не розірвано, не визнано недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1011 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач на виконання умов Договору передав відповідачу на реалізацію брухт, що підтверджується матеріалами справи.

У свою чергу, Підприємство на виконання умов Договору реалізувало брухт та частково перерахувало Міністерству як комітенту грошові кошти.

Підтверджена документально заборгованість відповідача як комісіонера за Договором перед позивачем складає 147 479,02 грн.

Що ж до заявленої позивачем суми боргу 1 426 337,70 грн., то вона документально не підтверджена.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за Договором підлягають задоволенню частково, а саме у сумі 147 479,02 грн.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 191 832,65 грн. пені; 46 189,89 грн. 3% річних і 52 489,23 грн. втрат від інфляції.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України (далі - ГК України) і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписом частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони неправильні, оскільки нарахування здійснювалося на невірну суму боргу.

За розрахунком суду стягненню з відповідача підлягає 93 876,94 грн. пені; 6 470,43 грн. 3% річних і 5 029,03 грн. втрат від інфляції.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає частковому задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства «Укроборонресурси» (03039, м. Київ, Саперно-Слобідський проїзд, 3; ідентифікаційний код: 24967600) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6; ідентифікаційний код: 00034022): 147 479 (сто сорок сім тисяч чотириста сімдесят дев'ять) грн. 02 коп. боргу; 93 876 (дев'яносто три тисячі вісімсот сімдесят шість) грн. 94 коп. пені; 6 470 (шість тисяч чотириста сімдесят) грн. 43 коп. 3 % річних; 5 029 (п'ять тисяч двадцять дев'ять) грн. 03 коп. втрат від інфляції та 3 792 (три тисячі сімсот дев'яносто дві) грн. 83 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 16.02.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук