ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" лютого 2016 р.Справа № 916/4826/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Дорсервіс";

до відповідача: Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний";

про стягнення 100 447,21 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 02 від 02.01.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 05-18/160 від 30.12.2015р.

ОСОБА_3 довіреність № 05-18/01 від 04.01.2016р.

У судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Дорсервіс" звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний", в якій просить суд стягнути з останнього заборгованість у розмірі 100 447,21 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування поданого позову позивач зазначає, що між ним та Державним підприємством "Морський торговельний порт "Южний шляхом обміну листами було укладено договір підряду на виконання робіт з ремонту асфальтового покриття з метою погашення заборгованості по договору про встановлення строкового платного земельного сервітуту № 133-31/2 від 20.10.2011р.

Позивач вказує, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Дорсервіс" відповідно до умов договору сервітуту, попередніх домовленостей сторін щодо проведення робіт в рахунок сплати по вказаному договору, а також з урахуванням отриманої від відповідача згоди, власними силами на користь останнього було здійснено підрядні роботи з ремонту асфальтного покриття на суму 100 447,21 грн.

Позивач зазначає, що ним у жовтні 2014р., а згодом і у листопаді 2014р. на адресу відповідача були направлені акти виконаних робіт (форма КБ-2 та довідка КБ-3), однак заборгованість у вищевказаному розмірі до теперішнього часу залишилася несплаченою.

Позивач вказує, що ним з метою досудового врегулювання спору 18.12.2014р. разом з актом звіряння та копією рахунку сф-000496 від 30.09.2014р. на адресу відповідача було направлено нагадування щодо сплати заборгованості, яке було залишено без жодного реагування, що призвело до звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.12.2015 року було порушено провадження у справі № 916/4826/15 із призначенням розгляду справи в засіданні суду 13.01.2016 року.

У судовому засіданні 13.01.2016р. представником відповідача було надано відзив на позов (т.1 а.с.104-106), згідно якого останній просить суд відмовити в задоволенні заявлених вимог.

В обґрунтування поданого відзиву відповідач вказує, що посилання позивача на виконання робіт в 2013р. немає жодного відношення до позовних вимог, оскільки у позові вказано, що підставою для стягнення коштів з ДП „МТП „Южний є нібито виконані роботи в 2014 році, на підставі листа №172 від 18.09.2014р., яким позивач просив відповідача розглянути можливість виконання робіт з ремонту асфальтного покриття.

Крім того, відповідач зазначає, що посилання позивача на договір сервітуту від 20.10.2011р. за №133-31/2 щодо виконання робіт також не відповідає дійсності, оскільки відповідно до п. 1.2 вказаного договору його предметом є земельний сервітут, встановлений в інтересах ТОВ „БК „Дорсерівіс на право проїзду на транспортному засобі по наявній підїзній дорозі, щодо якої безпосередньо і встановлено земельний сервітут, а не на виконання вищевказаних робіт.

Одночасно, відповідач зазначає про відсутність однорідних вимог між ним та позивачем, у звязку із чим вказує, що між ними не було укладено жодних угод про взаємозалік зустрічних вимог.

Крім того, відповідач вказує, що у листі №282 від 24.12.2014р. позивачем було зазначено, що виконані роботи були здійснені на користь Служби автомобільних доріг в Одеській області, у звязку з чим позивач просив повернути первісну документацію.

З урахуванням вищезазначеного, відповідач вважає, що заявлені вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними. У судовому засіданні 13.01.2016р. під час розгляду справи представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представники відповідача в свою чергу заперечували проти задоволення заявлених вимог, наполягали на відмові у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов.

Ухвалою суду від 13.01.2016р., з огляду на усне клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, а також необхідність витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 01.02.2016р.

В засіданні суду 01.02.2016р. представником позивача було надано письмові пояснення по справі (т.2 а.с.20-21), згідно яких останній зауважує, що керівником ТОВ „Будівельна компанія „Дорсервіс не було підписано лист від 24.12.2014р. за вих. № 282 про повернення документації, копію якого було надано відповідачем. При цьому, позивач наполягав на підписанні представником відповідача акту приймання виконаних робіт по обємам за вересень 2014р.

Ухвалою суду від 01.02.2016р. строк розгляду справи за клопотанням представника позивача було продовжено на пятнадцять днів, в засіданні суду оголошено перерву до 15.02.2016р.

В засіданні суду 15.02.2016р. представник позивача наполягав на задоволенні заявлених вимог, представники відповідача заперечували проти задоволення позову. У судовому засіданні 15.02.2016р. було оголошено перерву до 18.02.2016р. У судове засідання 18.02.2016р. зявилися представники сторін, які повністю підтримали свої правові позиції, що були викладені ними в попередніх судових засіданнях.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.Виключне право визначати предмет позову та його підстави належить позивачу відповідно до вимог ст. 22 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Дорсервіс", фактично, ґрунтуються на невиконанні відповідачем зобовязань за правовідносинами, заснованими на договорі підряду.

Оцінюючи правовідносини, що склалися між сторонами, суд вказує наступне.

В силу ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При цьому при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Аналогічні положення передбачені ст. 638 ЦК України, яка встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч.1 ст.875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 877 ЦК України підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов'язана надати відповідну документацію.

Таким чином, з огляду на положення наведених норм матеріального права, погодження сторонами проектно-кошторисної документації є істотною умовою договору будівельного підряду.

Згідно п.3 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 01.08.2005р. за № 668, кошторисна документація - кошториси та інші документи, пов'язані із складанням (розрахунки, обґрунтування, пояснення, відомості про ресурси тощо), і необхідні для визначення кошторисної вартості будівництва та договірної ціни; договірна ціна - визначена на основі кошторису, узгоджена сторонами і обумовлена у договорі підряду ціна (вартість) робіт.

Таким чином, договірною вважатиметься ціна, щодо розміру якої сторони спільно, домовилися, й така згода знайшла закріплення у відповідному договорі.

Як встановлено судом, листом від 18.09.2014р. за вих. №172 (т.1 а.с.69), позивач звернувся до відповідача з проханням розглянути можливість щодо виконання необхідних для ДП „Морський торговельний порт „Южний робіт по ремонту асфальтного покриття в рахунок заборгованості по договору сервітуту, яка складає 114 019,20 грн. У відповідь на зазначений лист ДП „Морський торговельний порт „Южний листом від 19.09.2014р. (т.1 а.с.70) погодило виконання вищевказаних робіт, при цьому зазначив про необхідність попереднього погодження їх обємів з ДП договірною ціною.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи та не було спростовано сторонами під час судового розгляду, договірна ціна була надіслана відповідачу листом від 24.11.2014р. разом із документами, що підтверджують виконання робіт (форми КБ-2, КБ-3) лише 02.12.2014р. (т.1 а.с.74-75) та отримана останнім 10.12.2014р., що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.75).

За таких обставин, суд доходить висновку, що сторонами при укладенні договору не були дотримані вищезазначені законодавчі положення щодо погодження проектно-кошторисної документації.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Таким чином, суд, з врахуванням вищевказаних норм чинного законодавства, доходить висновку, що договору підряду між сторонами укладено не було.

Згідно до ч.8 ст.181 ГК України якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що у разі проведення будь-яких будівельних робіт на користь ДП „МТП „Южний позивач не позбавлений права звернутися до суду з окремим позовом про стягнення вартості безпідставно набутого майна в порядку ст.ст. 1212-1214 ЦК.

Водночас, враховуючи межі судового розгляду, суд не надає оцінку факту виконання або невиконання робіт, рівно як і факту належності підїзної дороги.

За викладених вище обставин, заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Дорсервіс" про стягнення вартості підрядних робіт з ремонту асфальтного покриття у розмірі 100 447,21 грн., є необґрунтованими, у звязку із чим задоволенню не підлягають.

У звязку з відмовою в позові, на підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України обовязок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору на відповідача не покладається.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 23 лютого 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська