ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Справа № 909/1336/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

Желік М.Б.

при секретарі Зошій М.Р.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Долина, №01-05/345/16 від 21.01.2015 року

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2015 року

у справі № 909/1336/15

за позовом: Державного підприємства "Вигодське лісове господарство", смт. Вигода, Долинський район, Івано-Франківська область,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Долина

про: стягнення 85278,12 грн. заборгованості

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_4- представник на підставі довіреності НВС 071335 від 28.12.15 року;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2015 року у справі №909/1336/15 (суддя Цюх Г.З.) позовні вимоги Державного підприємства "Вигодське лісове господарство", до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, про стягнення 85278,12 грн. заборгованості - задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Державного підприємства "Вигодське лісове господарство" - 60678 грн. 42 коп. основного боргу, 23118 грн. 48 коп. інфляційних, 1476 грн. 23 коп. - 3% річних та 1279 (одну тисячу двісті сімдесят дев"ять) грн. 09 коп. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2015 року у справі №909/1336/15, відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, м.Долина, - подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував позовну давність. Адже за визначенням ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Договором же строк оплати не визначений і він не залежить від дати виставлення претензії. Загальні положення частини другої статті 530 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин сторін, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин поставки (купівлі-продажу), чітко встановлений зазначеною спеціальною нормою права - покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчях; документів на нього. Окрім цього судом не в повній мірі досліджено докази наявні в матеріалах справи. Так судом у винесеному рішенні вказано що у договорі не вказано термін виконання зобов'язання, однак в договорі вказано що договір має бути виконаним до закінчення його терміну і що він діє до 31.12.2010 року.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2015 р. у справі № 909/1336/15 та відмовити у позові.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2016р. справу № 909/1336/15 призначено судді-доповідачу Костів Т.С. та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І. та Желіку М.Б..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.01.2016 р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 09.02.2016 р..

01.02.2016р. та 03.02.2016 року від представника позивача надійшло клопотання за вх. № 0114/42/16 від 01.02.2016р., вх. № 0114/42/16 від 01.02.2016 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 09.02.2016 року клопотання Державного підприємства "Вигодське лісове господарство" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено, розгляд апеляційної скарги відкладено на 16.02.22016 року.

Представнику сторони роз'яснено його права та обов'язки згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 16.02.2016 року яке відбувалось в режимі відео конференції у господарський суд Івано-Франківської області з'явився представник скаржника, апеляційну скаргу підтримав повністю, надав усні пояснення по суті спору.

В судове засідання 16.02.2016 року представник позивача не з'явився, причин неявки суду не повідомив.

Згідно із п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції'', у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Окрім того, враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника сторони в судових засіданнях, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановлено судом першої інстанції, між сторонами по справі 04.01.10 року укладено договір поставки №01, відповідно до умов якого постачальник (позивач) зобов"язався відвантажити покупцю (скаржник) лісопродукцію (перелік визначений в п.1 договору) на загальну суму 126343,2 грн. Договір має бути виконаним до закінчення його терміну (він діє до 31.12.2010 р.).

На виконання умов вказаного договору, позивач передав відповідачу лісопродукцію на загальну суму 76448,85 грн., що підтверджується товаро-транспортними накладними за березень 2010 року та за грудень 2011 року. Враховуючи, що відповідач частково розрахувався за отриману продукцію, заборгованість станом на день звернення позивача до суду становила 60678,42 грн.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Однак, покликання скаржника на вказану норму як на таку, що саме у цей спосіб сторони обумовили строки оплати, не заслуговує на увагу. Як вбачається з накладних та платіжних доручень, невідкладної оплати поставки з них не вбачається, а окрім того, ця норма встановлює загальний порядок оплати: післяоплату, а не передоплату, не визначаючи конкретного терміну.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічне положення закріплено в ч.1 ст. 188 ГК України.

В силу ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

На виконання вимог вище зазначеної норми права, враховуючи те, що строк виконання боржником обов'язку щодо оплати лісопродукції договором сторін не встановлений, позивач звертався до відповідача з претензією №38 від 26.12.14 про оплату заборгованості в сумі 60678,42 грн., однак останній залишив її без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (ч.5 ст.261 ЦК України). В даному випадку у договорі поставки №01 від 04.01.10 року термін оплати за отриману лісопродукцію не встановлений, а тому зобов"язання по оплаті виникає відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України - у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги. Претензія №38 від 26.12.14 вручена відповідачу 31.12.15 року, тобто, трирічний термін позовної давності не минув, відтак, суд першої інстанції підставно не врахував таку заяву відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд першої інстанції здійснив правильний перерахунок сум і підставно, у підтвердженій частині, частково задовольнив позов.

Відповідно до ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК України. кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2015 р. у справі № 909/1336/15 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Івано-Франківської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103,105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд , -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Долина, №01-05/345/16 від 21.01.2015 року- залишити без задоволення, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 21.01.2015 р. у справі № 909/1336/15 залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3. Матеріали справи скеровуються до господарського суду Івано-Франківської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 22.02.2016 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.