ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.02.16р. Справа № 904/10783/15

За позовом Вищого професійного училища № 17, м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "ЕЛТЕХКОМП", м. Дніпропетровськ

про стягнення 27 131,92 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (дов. № 03/758 від 10.12.2015)

ОСОБА_2 - представник (дов. № 03/08 від 11.01.2016)

від відповідача: ОСОБА_3 - представник (дов. б/№ б/д)

СУТЬ СПОРУ:

Вище професійне училище № 17 звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "ЕЛТЕХКОМП" про стягнення заборгованості за договором про надання робочих місць для проходження учнями Вищого професійного училища № 17 виробничого навчання та виробничої практики № 14/15-7 від 14.07.2014 у розмірі 27 131,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором, в частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 порушено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 13.01.2015.

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 13.01.2016 на 28.01.2016 та з 28.01.2016 на 10.02.2016.

10.02.2016 представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів для оформлення акту звірки заборгованості.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2016 продовжено строк розгляду спору на 15 днів до 03.03.2016 та відкладено розгляд справи на 24.02.2016.

24.02.2016 представник позивача подав уточнену позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 22 097,00 грн., з яких: 21 598,36 грн. основний борг, 244,08 грн. інфляційні втрати та 254,56 грн. 3% річних.

Виходячи зі змісту уточненої позовної заяви, суд розцінює її як заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Частиною 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд прийняв заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідач відзив на позов не надав, тому відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 24.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.07.2014 між Вищим професійним училищем № 17 (навчальний заклад) та Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "ЕЛТЕХКОМП" (підприємство) було укладено договір про надання робочих місць для проходження учнями Вищого професійного училища № 17 виробничого навчання та виробничої практики № 14/15-7 (а.с.18).

Відповідно до пункту 1.1 договору, підприємство зобов'язано надати учням обладнані робочі місця або навчально-виробничі ділянки, для проходження виробничого навчання (виробничої практики) згідно графіків профісійно-практичної підготовки учнів.

Відповідно до наказів № 83 від 22.09.2014, № 84 від 11.10.2014, № 85 від 22.10.2014, № 113 від 14.11.2014, № 120 від 30.12.2014, № 121 від 30.12.2014, № 18/05 від 18.05.2015 (а.с.38, 40, 42, 44, 46, 48, 50) відповідач прийняв 24 учня на проходження виробничого навчання та практики.

Пунктом 1.6 договору встановлено, що підприємство зобов'язано забезпечити облік виконаних кожним учнем робіт та оплату їх праці відповідно до законодавства. За всі роботи, виконані учнями за період виробничого навчання та виробничої практики відповідно до виробничих завдань, нараховувати їм заробітну плату згідно з установленими системами оплати праці за нормами, розцінками, ставками (окладами) з урахуванням коефіцієнтів, доплат і надбавок.

Згідно з пунктом 1.10 підприємство зобов'язано 50% - заробітної плати, нарахованої учням за час виробничого навчання і виробничої практики, направляти на рахунок навчального закладу для здійснення його статутної діяльності, зміцнення навчально-матеріальної бази, на соціальний захист учнів, проведення культурно-масової і фізкультурно-спортивної роботи, інші 50% - виплачувати учням безпосередньо на підприємстві.

Позивачем на адресу відповідача було направлено лист № 03/549 від 19.08.2015, в якому просив в термін до 25.08.2015 надати інформацію у письмову вигляді стосовно не виплати заробітної плати у розмірі 32 667,92 грн. (а.с.33).

Відповідач надав відповідь № 25/08/15-л від 25.08.2015, в якій гарантував виплату заборгованості до 15.09.2015 (а.с.35).

07.10.2015 позивач направив на адресу відповідача претензію, в якій просив сплатити заборгованість у розмірі 27 131,92 грн. (а.с.34).

Позивач зазначає, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 21 598,36 грн., з яких: 13 179,64 грн. сума боргу училищу, 8 418,72 грн. сума боргу учням.

Відповідачем суму заборгованості у розмірі 21 598,36 грн. не оплачено, що і є причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу учням у розмірі 8 418,72 грн., суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось, згідно з пунктом 1.10 підприємство зобов'язано 50% - заробітної плати, нарахованої учням за час виробничого навчання і виробничої практики, направляти на рахунок навчального закладу для здійснення його статутної діяльності, зміцнення навчально-матеріальної бази, на соціальний захист учнів, проведення культурно-масової і фізкультурно-спортивної роботи, інші 50% - виплачувати учням безпосередньо на підприємстві.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Невиплата заробітної плати відповідачем учням у розмірі 8 418,72 грн. є порушенням прав учнів, а не позивача.

Таким чином, оскільки, права позивача невиплатою заробітної плати учням у розмірі 8 418,72 грн. не порушені, тому підстави для задоволення позові в цій частині відсутні.

Крім того, суд звертає уваги на те, що учні можуть звернутись із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "ЕЛТЕХКОМП" за захистом своїх права в порядку цивільного судочинства.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу училищу у розмірі 13 179,64 грн., суд зазначає наступне.

В ході судового розгляду, представник відповідача надав платіжне доручення № 28018 від 24.02.2016 на суму 2 162,52 грн. (а.с.80), яке підтверджує, зо відповідачем під час розгляду справи було частково погашено заборгованість.

Пунктом 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Провадження у справі було порушено 16.12.2015. 24.02.2016 відповідачем було сплачено суму боргу училищу у розмірі 2 162,52 грн., тому на підставі вищевикладеного, господарський суд припиняє провадження в частині стягнення 2 162,52 грн. відповідно до пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 11 017,12 грн.

Сторонами строк виконання зобов'язання відповідача щодо виплати відповідних грошових сум училищу у договорі не встановлено.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).

Позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу № 03/549 від 19.08.2015 про сплату суми заборгованості (а.с.33).

Таким чином, строк виконання зобов'язання відповідача щодо виплати заробітної плати училищу є таким що настав 26.08.2015.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі від представників сторін не надійшло.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу училищу у розмірі 11 017,12 грн. підлягають задоволенню.

У звязку з тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, позивачем нараховано 3 % річних за період з 01.07.2015 по 20.02.2016 у сумі 254,56 грн. та інфляційні втрати за період липень-грудень 2015 у сумі 244,08 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних (а.с.78), судом встановлено, що позивачем не вірно взято період нарахування 3% річних, а саме: нарахавано з 01.07.2015, тоді як прострочка починається з 27.08.2015.

Здійснивши перерахунок, судом встановлено, що сума 3% річних, яка підлягає стягненню становить 192,67 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат (а.с.78), судом встановлено, що позивачем не вірно взято період нарахування інфляційних втрат, а саме нарахавано з 27.08.2015, тоді як прострочка починається з 15.10.2015.

Зробивши перерахунок, судом встановлено, що сума інфляційних втрат становить 489,02 грн., але оскільки суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог, задовольняє вимогу позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у заявленому розмірі 244,08 грн.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача становить 750,54 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 75, п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 82 85, 115 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "ЕЛТЕХКОМП" (49021, м. Дніпропетровськ, вул. Берегова, 133-Б; ідентифікаційний код 31251352) на користь Вищого професійного училища № 17 (49055, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 49-а; ідентифікаційний код 02541444) 11 017,12 грн. суму боргу училищу, 192,67 грн. 3% річних, 244,08 грн. інфляційні втрати, 750,54 грн. судовий збір, про що видати наказ.

Провадження у справі частині стягнення 2 162,52 грн. припинити.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 29.02.2016.

Суддя ОСОБА_4