ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р.Справа № 922/43/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго" (м. Харків)
до Приватного підприємства "Донком" (м. Харків)
про стягнення 389 747,96 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (дов. № 01-42юр/4230 від 08.06.2015 р.), ОСОБА_2 (дов. № 01-16юр/331 від 18.01.2016 р.);

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерна компанія "Харківобленерго" звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд:

1) стягнути приватного підприємства "Донком" на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" 389747,96 грн., що складається з невикористаного авансу 236332,28 грн. та штрафу 153415,68 грн.;

2) покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору в сумі 5846,22 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 січня 2016 р. порушено провадження по справі № 922/43/16 та її розгляд призначено на 25 січня 2016 р. о 11:00 год.

15.02.2016 року до канцелярії суду (вх.№4820/16) від представника позивача надійшли додаткові документи.

Представник позивача в судовому засіданні 15.02.2016 року підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у призначене судове засідання 15.02.2016 року не зявився, витребуваних судом документів не надав, про причину неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, яке долучене судом до матеріалів справи.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Згідно Інформаційного листа Вищого господарського суду України N 01-8/1228, 02.06.2006 року Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками адресат вибув, адресат відсутній і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовною заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (замовник) та Приватним підприємством "Донком" (підрядник) був укладений договір про закупівлю робіт від 22.05.2014 № И 1642.

За умовами договору підрядник зобов'язувався виконати для замовника технічне переоснащення (шляхом модернізації) ПЛ 0,4 кВ (інв. № 506277/01) від ТП-424 з улаштуванням ТП 10(6)/0,4 кВ та ПЛ 10(6) кВ, с. Ч. Тишки Харківського району Харківської області, а замовник прийняти і оплатити такі роботи.

Укладений між сторонами договір є договором будівельного підряду, правове регулювання якого провадиться ст.ст. 837-891 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ).

Згідно з пунктом 3.1 договору загальна сума договору становить 1 534 156 грн. 80 коп.

Відповідно до п. 4.1 договору позивач перерахував відповідачеві аванс 75 % від загальної суми договору 1 150 617 грн. 60 коп. для придбання необхідних для виконання робіт матеріалів, обладнання, а саме:

- 04.11.2014 платіжне доручення № 22289 на суму 432 000 грн. 07 коп.;

- 04.11.2014 платіжне доручення № 22290 на суму 335 078 грн. 33 коп.;

- 27.11.2014 платіжне доручення № 24761 на суму 216 000 грн. 03 коп.;

- 27.11.2014 платіжне доручення № 24762 на суму 167 539 грн. 17 коп.

Договором встановлено, що відповідач кожного місяця готує акт виконаних робіт і не пізніше 25 числа звітного місяця передає представнику позивача акт разом з копіями видаткових накладних на матеріали, обладнання та розрахунки вартості машино-годин машин та механізмів або договір їх оренди.

Оплата виконаних робіт здійснюється протягом 5 банківських днів після підписання кожного проміжного акта з частковим зарахуванням авансу по кожному акту в розмірі 75 % від вартості виконаних робіт.

У 2014 році відповідачем було надано акт від 28.11.2014 № 1 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2014 року на суму 263 663 грн. 53 коп. Позивач здійснив оплату виконаних робіт 08.12.2014 платіжним дорученням № 25637 на суму 65 915 грн. 88 коп. (з частковим зарахуванням авансу по кожному акту в розмірі 75 % від вартості виконаних робіт).

Акт № 2 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2015 року на суму 254 256 грн. 56 коп. відповідач надав 16.01.2015. Позивач здійснив оплату виконаних робіт 22.01.2015 платіжним дорученням № 1429 на суму 63 564 грн. 14 коп. (з частковим зарахуванням авансу по кожному акту в розмірі 75 % від вартості виконаних робіт).

За умовами договору відповідач здійснив поставку обладнання для монтажу на суму 492 900 грн. 86 коп. за видатковою накладною № РН-0000078 від 29.07.2015. Згідно з актом приймання-передачі обладнання в монтаж від 29.07.2015 обладнання на суму 492 900 грн. 86 коп. було передано відповідачеві. Позивач здійснив оплату обладнання 05.08.2015 платіжним дорученням № 2626 на суму 123 225 грн. 22 коп. (з частковим зарахуванням авансу в розмірі 75 % від вартості обладнання).

Акт 2 приймання виконаних будівельних робіт за липень 2015 року на суму 208 226 грн. 15 коп. відповідач надав 31.07.2015. Позивач здійснив оплату виконаних робіт 05.08.2015 платіжним дорученням № 2621 на суму 52 056 грн. 54 коп. (з частковим зарахуванням авансу по кожному акту в розмірі 75 % від вартості виконаних робіт).

Відповідно до п. 5.1 договору строк (термін) виконання робіт передбачено календарним планом (графіком) виконання робіт.

29.06.2015 між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (замовник) та Приватним підприємством "Донком" (підрядник) було укладено додаткову угоду № 3 до договору. Згідно з умовами додаткової угоди був викладений у новій редакції додаток № 2 «Календарний план (графік) виконання робіт» та подовжено термін дії договору до 30.12.2015.

Згідно з календарним планом відповідач у серпні повинен був завершити роботи за договором з технічного переоснащення (шляхом модернізації) ПЛ 0,4 кВ (інв. № 506277/01) від ТП-424 з улаштуванням ТП 10(6)/0,4 кВ та ПЛ 10(6) кВ, с. Ч. Тишки Харківського району Харківської області.

Судом встановлено, що позивач виконав свої обов'язки у повному обсязі, проте відповідач в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов договору про закупівлю робіт №И1642 від 22.05.2014, не виконав у повному обсязі роботи у встановлені строки.

П. 6.2.1 договору передбачено право замовника достроково розірвати цей договір у разі невиконання зобов'язань відповідачем, повідомивши про це його у строк 30 діб.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦКУ, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з повідомленням від 24.11.2015 № 05-16 юр/9463 про розірвання договору про закупівлю робіт від 22.05.2014 № И 1642 з 24.11.2015 та повернення коштів в сумі 236332,28 грн. у строк 7 днів з дня отримання цього повідомлення та сплати штрафу у розмірі 10 % від ціни договору в сумі 153415,68 грн.

Враховуючи, що відповідач не повернув до цього часу вищезазначені кошти, позивач був вимушений звернутись до суду а захистом свого порушено права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 837 ЦКУ за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Матеріалами справи підтверджено, що після відкриття провадження у справі відповідачем було виконані роботи в розмірі 192338,99 грн., що підтверджується актом звірки за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 відповідно з договором И1642 від 22.05.2014, який підписаний представниками обох сторін та скріплений печатками товариств, копіями довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2015 р. та акту №3 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 р., які також були підписані представниками обох сторін та скріплені печатками товариств. Але в повному обсязі виконані роботи відповідачем не було здійснено, невикористаний аванс повернуто не було.

У зв'язку з частковим виконанням відповідачем робіт в розмірі 192338,99 грн., суд вважає за необхідне провадження у справі припинити в цій частині на підставі п. 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

Враховуючи вказані обставини та приймаючи до уваги вимоги ст. 526 Цивільного Кодексу України, а саме те, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача невикористаного авансу підлягає задоволенню в сумі 49 993,29 грн. як правомірна та обґрунтована.

Стосовно заявленої до стягнення у позові штрафу в сумі 153415,68 грн. суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст.193, 198 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Відповідно до п. 7.3.1 договору, відповідальність підрядника: - за порушення терміну виконання робіт підрядник сплачує замовнику штраф у розмірі 10% від вартості договору.

Суд, перевіривши розрахунок штрафу в сумі 153415,68 грн. визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2961,13 грн., оскільки з його вини спір було доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, п. 1-1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Донком" (вул. Котлова, 185 літера Л 1, м. Харків, 61017; п/р 5171 в ПАТ «ПУМБ» м. Донецьк, МФО 334851, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (вул. Плеханівська, 149, м. Харків, 61037 за використану електроенергію п/р 07 в філії ХОУ ВАТ ДОБУ МФО 351823, код 00131954 по інших платежах п/р 5 в АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_2» м. Київ, МФО 380805, ) невикористаний аванс в розмірі 49993,29 грн., штраф в розмірі 153415,68 грн. та судовий збір в сумі 2961,13 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з відповідача невикористаного авансу в розмірі 192338,99 грн. провадження у справі припинити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_4