РІШЕННЯ

25 лютого 2016 року Справа № 913/100/16

Провадження №33/913/100/16

За позовом Приватного підприємства Схід Постач - Сервіс, м. Бровари, Київської області

до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, м.Сєвєродонецьк, Луганської області

про стягнення 61143 грн 26 коп.

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, директор (наказ № 1 від 02.10.2006, паспорт: ЕМ №334412, виданий Алчевським ГО УМВД України в Луганській області від 08.09.1999);

від відповідача представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Приватне підприємство «Схід Постач Сервіс» звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» про стягення заборгованості за договором поставки №АМК-151-2014-пст від 14.01.2014 в розмірі 63756 грн 05 коп., що складається із суми основного боргу, нарахованих в звязку із простроченням інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором в частині своєчасного та повного проведення розрахунку за здійснені позивачем поставки згідно специфікації №1 до договору від 14.01.2014. Зокрема, за видатковою накладною №1 від 15.04.2014 та актом прийому передачі №1 від 15.04.2014 на суму 21417 грн 60 коп., яка була оплачена відповідачем лише частково на суму 18121 грн 76 коп., а тому сума боргу складає 3295 грн 84 коп.; а також за видатковою накладною №1 від 06.05.2014 та актом прийому передачі №1 від 06.05.2014 на суму 33313 грн 68 коп., яка повністю була залишена відповідачем без оплати.

Таким чином, основна заборгованість за договором заявлена до стягнення складає 36609 грн 52 коп. Крім того, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1682 грн 03 коп., інфляційні втрати в сумі 21132 грн 54 коп., а також пеня в сумі 4331 грн 96 коп.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 19.01.2016 було порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 10.02.2016.

В судове засідання 10.02.2016 прибули повноважні представники сторін.

Через відділ документального забезпечення суду 08.02.2016 представник позивача подав письмові пояснення та додаткові документи, зокрема уточнений розрахунок нарахованих 3% річних та інфляційних нарахувань від 31.01.2016 окремо по кожній накладній з доказами направлення його копії завчасно відповідачу (а.с.144-150).

Відповідач в наданому відзиві на позовну заяву заперечив проти нарахування позивачем штрафних санкцій у вигляді пені, посилаючись на те, що умовами укладеного між сторонами договору не передбачена договірна неустойка, окрім того, позивач, за твердженням відповідача, пропустив строк позовної давності для стягнення пені.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що уточнений розрахунок позивача нарахованих інфляційних та 3% річних на час проведення судового засідання на адресу відповідача ще не надходив, а тому з новим розрахунком він не ознайомлений, перевірку правильності не проводив, звірку розрахунків сторони ще не встигли провести.

З метою надання часу сторонам провести звірку розрахунків, перевірити правильність наведеного позивачем уточненого розрахунку, ухвалою господарського суду Луганської області від 10.02.2016 розгляд справи відкладено на 25.02.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, того ж дня, 10.02.2016 (після судового засідання) позивачем через відділ документального забезпечення роботи суду 12.11.2015 подана заява про зменшення розміру позовних вимог від 10.02.2016, згідно якої позивач, враховуючи раніше наданий відкоригований розрахунок інфляційних та 3% річних окремо по кожній з накладних, за якими рахується заборгованість, зменшує суму позовних вимог та просить стягнути з відповідача основний борг у сумі 36609 грн 52 коп., інфляційні втрати в сумі 22699 грн 66 коп. та 3% річних у сумі 1834 грн 08 коп. Позивач відмовляється від вимоги, раніше заявленої про стягнення пені в сумі 4331 грн 96 коп. (а.с.152-153).

Наявна на поданій заяві відмітка, проставлена представником відповідача, свідчить про те, що того ж дня, 10.02.2016 повноважному представнику відповідача була вручена позивачем нарочно копія відповідної заяви про зменшення розміру позовних вимог від 10.02.2016, а тому відповідач був завчасно ознайомлений із заявою позивача, мав можливість перевірити наведені раніше відкориговані розрахунки, провести звірку розрахунків з позивачем та надати власний контррозрахунок у разі незгоди.

Відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України зменшення/збільшення розміру позовних вимог, відмова від частини позовних вимог є правом позивача.

Як вбачається зі змісту поданої позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог від 10.02.2016 (а.с.152-153) та наведеного раніше позивачем відкоригованого розрахунку 3% річних та інфляційних (а.с.144-150), останній фактично збільшив, а не зменшив розмір заявлених вимог в частині інфляційних та 3% річних, зокрема, просив стягнути інфляційні втрати в сумі 22699 грн 66 коп. та 3% річних у сумі 1834 грн 08 коп. Водночас позивач відмовився від вимоги, раніше заявленої про стягнення пені в сумі 4331 грн 96 коп.

Подана позивачем заява про зменшення розміру позовних вимог від 10.02.2016 була підтримана представником позивача також в судовому засіданні від 25.02.2016, який просив суд прийняти її та здійснювати розгляд спору з її урахуванням.

Надаючи правову оцінку змісту поданої позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог та її юридичним наслідкам, суд оцінює її як заяву подану позивачем саме про збільшення розміру позовних вимог в частині заявлених до стягнення інфляційні втрат в сумі 22699 грн 66 коп. та 3% річних у сумі 1834 грн 08 коп., а також заяву про відмову від раніше заявленої позовної вимоги про стягнення пені в сумі 4331 грн 96 коп.

За таких обставин, з урахуванням дотримання позивачем всіх вимог, встановлених ст.22 ГПК України (завчасне вручення заяви відповідачу та направлення уточненого розрахунку), подана заява прийнята судом до розгляду. Відповідно розгляду підлягають наступні позовні вимоги про стягнення з відповідача: основної заборгованості за договором в сумі 36609 грн 52 коп., інфляційні втрати в сумі 22699 грн 66 коп. та 3% річних у сумі 1834 грн 08 коп.

В судове засідання від 25.02.2016 повноважний представник відповідача не прибув, вимоги ухвали суду в частині проведення звірки розрахунків не виконав, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Натомість відповідачем через відділ документального забезпечення роботи суду 22.02.2016 подано письмові доповнення до відзиву на позовну заяву, якими відповідачем було підтверджено, що на виконання укладеного між сторонами договору поставки №АМК-151-2014-пст від 14.01.2014 та специфікації №1 до договору від 14.01.2014, позивачем в період з січня по травень 2014 року було поставлено відповідачу продукції на загальну суму 246477 грн, яка була оплачена відповідачем лише частково в сумі 209876 грн 48 коп., відповідно залишок заборгованості становить 36609 грн 52 коп. Правильність розрахунку 3% річних та інфляційних відповідачем перевірено та відповідач погодився із розрахунком позивача.

Господарський суд враховує, що за змістом ст.22 Господарського процесуального кодексу України прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони, а не обовязком. Крім того, ухвалою суду від 10.02.2016 явка повноважних представників сторін не визнавалася обовязковою.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011 пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

За таких обставин, враховуючи надані відповідачем доповнення до відзиву, які свідчать про фактичне визнання останнім обґрунтованості заявлених позивачем до стягнення сум, належне повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, про що свідчить також наявна в матеріалах справи розписка представника у бланку запису про відкладення розгляду справи від 10.02.2016, відсутність заявленого відповідачем обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи та наведення підстав щодо неможливості забезпечення явки представника в судове засідання від 25.02.2016, за висновком суду неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору по суті та не створює підстав для відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 25.02.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Між Приватним підприємством Схід Постач - Сервіс (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством Алчевський металургійний комбінат (покупець, відповідач) 14.01.2014 укладено договір поставки №АМК-151-2014-пст, за умовами якого постачальник зобовязався передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а покупець прийняти і оплатити товар на умов викладених в договорі. Асортимент, кількість і ціна товару визначається в специфікаціях, які оформлені у вигляді додатків до договору та є невідємними його частинами (п.1.1 договору) (а.с.40-44).

В п.2.1 договору сторони погодили, що ціна товару за одиницю та за позиціями, а також порядок та умови оплати за поставлений товар зазначається в специфікаціях до договору, оформлених у вигляді додатку до договору та є його невідємною частиною.

Загальна сума договору складає суму в національній валюті України, визначену на підставі специфікації до договору. Сума договору на час його укладення складає 628 560 грн 00 коп., в тому числі ПДВ 104 760 грн 00 коп.

Умови оплати товару визначаються специфікаціями до договору (п.2.3. договору).

Відповідно до п.4.1 договору поставка товару здійснюється партіями. Під партією товару розуміють переданий на умовах цього договору товар по одній специфікації.

Цей договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками і скріплення печатками сторін. Даний договір діє по 31 грудня 2014 року (п.10.2 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2014 між сторонами була підписана специфікація №1 до договору поставки №АМК-151-2014-пст від 14.01.2014, в якій сторони визначили найменування продукції її кількість, ціну та вартість. Загальна вартість вказаної специфікації складає 628 560 грн 00 коп., в т.ч. ПДВ в сумі 104 760 грн 00 коп.

Відповідно до п.1 зазначеної специфікації оплата поставленого за цією специфікацією товару (прокладки деревяної) здійснюється покупцем на підставі рахунку постачальника на наступних умовах: оплата за фактом поставки товару з відстроченням платежу на 10 банківських днів.

Строк поставки товару за цією специфікацією: в строки зазначені в щомісячній письмовій заявці покупця (п.2 специфікації №1).

Зазначена специфікація є невідємною частиною договору поставки №АМК-151-2014-пст від 14.01.2014.

Позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, посилається те, що на виконання вказаного договору та специфікації ним належним чином виконані зобовязання, зокрема, протягом січня травня 2014 року поставлено відповідачу товар (прокладку деревяну) на загальну суму 246477 грн, що підтверджується виставленими відповідачу рахунками-фактурами, підписаними представниками сторін видатковими накладними, актами прийому-передачі товару, підписи яких скріплені печатками підприємств, а також товарно-транспортними накладними, податковими накладними.

Натомість відповідач за поставлений йому товар протягом січня травня 2014 року розрахувався лише частково, сплативши 209867 грн 48 коп. У звязку з зазначеним, загальна основна заборгованість в сумі 36609 грн 52 коп. рахується за двома видатковими накладними - №1 від 15.04.2014 (на суму 21417 грн 60 коп., яка була оплачена відповідачем лише частково в сумі 18121 грн 76 коп. а тому сума боргу за нею складає 3295 грн 84 коп.) та №1 від 06.05.2014 (на суму 33313 грн 68 коп., яка повністю була залишена відповідачем без оплати), що підтверджується даними банківської виписки з рахунку позивача.

Також позивач, у звязку з порушенням строків оплати просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 22699 грн 66 коп. та 3% річних у сумі 1834 грн 08 коп.

Сторонами звірку розрахунків не проведено. Однак, відповідачем у наданих письмових доповненнях до відзиву підтверджені вказані обставини, зокрема, поставку позивачем в період з січня по травень 2014 року продукції на загальну суму 246477 грн, яка була оплачена відповідачем лише частково в сумі 209876 грн 48 коп., відповідно залишок заборгованості становить 36609 грн 52 коп. Правильність розрахунку 3% річних та інфляційних відповідачем перевірено та відповідач погодився із розрахунком позивача.

Зазначене свідчить про фактичне визнання відповідачем обґрунтованими заявлені позивачем до стягнення позовні вимоги та відсутність у відповідача заперечень чи спростувань вказаної позиції.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір №АМК-151-2014-пст від 14.01.2014 разом із специфікацією №1 є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В п.2.3 укладеного договору передбачено, що умови оплати за товар визначаються специфікаціями до договору.

В п.1 специфікації сторони погодили, що оплата поставленого товару здійснюється покупцем на підставі рахунку постачальника на наступних умовах: оплата за фактом поставки товару з відстроченням платежу на 10 банківських днів.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Факт належного виконання позивачем зобовязань за договором, зокрема, поставку відповідачу протягом січня-травня 2014 року на загальну суму 246477 грн продукції (прокладки деревяної) підтверджений матеріалами справи. Зокрема, позивачем були здійснені наступні поставки:

- за видатковою накладною №1 від 23.01.2014 на суму 23 047 грн 20 коп., що також підтверджується підписаними представниками сторін актом-прийому передачі №1 від 23.01.2014, товарно-транспортною накладною №1 від 23.01.2014 та податковою накладною №1 від 23.01.2014;

- за видатковою накладною №2 від 31.01.2014 на суму 39 704 грн 04 коп., акт-прийому передачі №2 від 31.01.2014, товарно-транспортна накладна №2 від 31.01.2014 та податкова накладна №2 від 31.01.2014;

- за видатковою накладною №1 від 05.02.2014 на суму 41 438 грн 40 коп., акт-прийому передачі №1 від 05.02.2014, товарно-транспортна накладна №1 від 05.02.2014 та податкова накладна №1 від 05.02.2014;

- за видатковою накладною №2 від 19.02.2014 на суму 34 908 грн 36 коп., акт-прийому передачі №2 від 19.02.2014, товарно-транспортна накладна №2 від 19.02.2014 та податкова накладна №2 від 19.02.2014;

- за видатковою накладною №3 від 28.02.2014 на суму 26 969 грн 88 коп., акт-прийому передачі №3 від 28.02.2014, товарно-транспортна накладна №3 від 28.02.2014 та податкова накладна №3 від 28.02.2014;

- за видатковою накладною №1 від 14.03.2014 на суму 25 677 грн 84 коп., акт-прийому передачі №1 від 14.03.2014, товарно-транспортна накладна №1 від 14.03.2014 та податкова накладна №1 від 14.03.2014;

- за видатковою накладною №1 від 15.04.2014 на суму 21 417 грн 60 коп., акт-прийому передачі №1 від 15.04.2014, товарно-транспортна накладна №1 від 15.04.2014 та податкова накладна №1 від 15.04.2014;

- за видатковою накладною №1 від 06.05.2014 на суму 33 313 грн 68 коп., акт-прийому передачі №1 від 06.05.2014, товарно-транспортна накладна №1 від 06.05.2014 та податкова накладна №1 від 06.02.2014 (а.с. 52-90).

Відповідач за поставлений товар розрахувався лише частково, в сумі 209876 грн 48 коп., що підтверджується наданими письмовими поясненнями відповідача, а також даними банківської виписки з рахунку позивача (а.с.92-109).

Відповідно загальна основна заборгованість в сумі 36609 грн 52 коп. рахується за двома видатковими накладними - №1 від 15.04.2014 (на суму 21417 грн 60 коп., яка була оплачена відповідачем лише частково в сумі 18121 грн 76 коп., а тому сума боргу за нею складає 3295 грн 84 коп.) та №1 від 06.05.2014 (на суму 33313 грн 68 коп., яка повністю була залишена відповідачем без оплати).

Представником позивача в судовому засіданні від 25.02.2016 підтверджено, що станом на час розгляду спору відповідачем заявлена до стягнення заборгованість не погашена.

За таких обставин, має місце неналежне виконання відповідачем як покупцем своїх зобовязань за договором поставки.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості за договором поставки №АМК-151-2014-пст від 14.01.2014 в сумі 36609 грн 52 коп. (а саме, за видатковими накладними №1 від 15.04.2014 та №1 від 06.05.2014).

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 22699 грн 66 коп. та 3% річних у сумі 1834 грн 08 коп., розраховані окремо по кожній з видаткових накладних, за якими рахується прострочена заборгованість (а.с.146-150).

Відповідно до пункту 2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається зі змісту наведеного відкоригованого розрахунку, позивачем за видатковою накладною №1 від 15.04.2014 нараховуються 3% річних за період з 05.05.2014 по 19.01.2016 та інфляційні втрати за період червень 2014 року грудень 2015 року; за видатковою накладною №1 від 06.05.2014 нараховуються 3% річних за період з 22.05.2014 по 19.01.2016 та інфляційні втрати за період червень 2014 року грудень 2015 року.

Перевіривши правильність наведеного позивачем розрахунку, суд приходить до висновку про його правильність, арифметичну вірність обрахунку позивачем дат початку перебігу прострочки по кожній з накладних та періоду прострочення, враховуючи положення п.1 специфікації, умовами якого порядок оплати встановлено за фактом поставки товару з відстроченням платежу на 10 банківських днів, правильність визначення банківських робочих днів, з урахуванням вимог ст.253 Цивільного кодексу України.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості за договором поставки №АМК-151-2014-пст від 14.01.2014 в сумі 36609 грн 52 коп., інфляційних втрат в сумі 22699 грн 66 коп., 3% річних у сумі 1834 грн 08 коп. є такими, що підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір покладається на відповідача згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного підприємства Схід Постач - Сервіс до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат (вулиця Вілєсова, буд. 20А, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, ідентифікаційний код 05441447) на користь Приватного підприємства Схід Постач - Сервіс (вулиця Київська, буд. 154, офіс 17, м. Бровари, Київська область, ідентифікаційний код 34579800) основну заборгованість за договором поставки №АМК-151-2014-пст від 14.01.2014 в сумі 36609 грн 52 коп., інфляційні втрати в сумі 22699 грн 66 коп., 3% річних у сумі 1834 грн 08 коп.; а також витрати зі сплати судового збору в сумі 1321 грн 53 коп.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.02.2016.

Суддя О.В. Драгнєвіч