КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Справа№ 910/26079/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Коршун Н.М.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Трикоза Т.В. (довіреність №2448 від 25.08.2015 р.)

від відповідача - Кучерявий Д.В. (довіреність №02-36/3198 від 18.12.2015 р.)

від третьої особи - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Проект-А»

на рішення господарського суду міста Києва від 02.12.2015 р.

у справі №910/26079/15 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Проект-А»

до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватного акціонерного товариства «Спільне підприємство «Ен Ес Ай Констракшн»

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Проект-А» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання за ТОВ «Проект-А» права власності на будівлю адміністративно-побутового комплексу загальною площею 18405,0 кв.м, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Амосова Миколи, 12 (літера С).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.10.2015 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватне акціонерне товариство «Спільне підприємство «Ен Ес Ай Констракшн».

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.12.2015 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не надано правової оцінки правовим підставам, якими обґрунтовані позовні вимоги по справі, невірно застосовані норми матеріального права та грубо порушені норми процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представника третьої особи.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами від 25.12.2015 р. та від 01.02.2016 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

26.09.2008 р. між Акціонерним товариством закритого типу «Спільне підприємство «Ен Ес Ай Констракшн» (у зв'язку із зміною організаційно-правової форми юридичної особи - Приватне акціонерне товариство «Спільне підприємство «Ен Ес Ай Констракшн») (замовник) та Закритим акціонерним товариством «Проект-А» (у зв'язку із зміною організаційно-правової форми юридичної особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Проект-А») (інвестор) було укладено інвестиційно-підрядний договір.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, замовник зобов'язався здійснити реконструкцію частини комплексу нежитлових будівель із знесенням ветхого ангару та будівництво адміністративно-побутового комплексу (1-а черга) за адресою: м. Київ, вул. Миколи Грінченка, 4 (вул. Амосова, 12) у Солом'янському районі м. Києва (далі - об'єкт), ввести в експлуатацію та передати у власність інвестора, а останній в свою чергу зобов'язався здійснити інвестування грошових коштів на здійснення реконструкції Об'єкту інвестування, та отримати об'єкт у власність.

Згідно п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди №1 від 28.12.2009 р. на підставі цього договору інвестор сплачує в якості інвестицій грошові кошти в розмірі 363912012,84 грн. з ПДВ. Вартість інвестиції, що перевищує раніше сплачені суми інвестицій у загальному розмірі 216268048,00 грн., та що складає суму в загальному розмірі 147643964,84 грн. з ПДВ повинна бути сплачена інвестором на протязі 24 календарних місяців від дати укладення додаткової угоди.

У зв'язку з виконанням позивачем грошових зобов'язань за Договором, між ним та третьою особою було підписано акт приймання-передачі об'єкту інвестування (додаток №8 до Договору), за яким у власність позивача передано частину комплексу загальною площею, що становить 18405,00 кв.м будівлі, та що був у відповідності до умов договору збудований шляхом реконструкції частини комплексу нежитлових будівель зі знесенням ветхого ангару та будівництво адміністративно-побутового комплексу (І-а черга) за адресою: м. Київ, вул. М. Грінченка, 4 (нинішня назва - вул. М. Амосова, 12) у Солом'янському районі м. Києва.

Позивачем отримано свідоцтво серії САС №922050 про право власності на спірну будівлю, видане 24.02.2010 р. Головним управлінням комунальної власності м. Києва.

Спір у справі виник у зв'язку з порушенням, на думку позивача, його права власності на будівлю адміністративно-побутового комплексу загальною площею 18405,0 кв.м, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Амосова Миколи, 12 (літера С).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України, тобто об'єкти та результати інвестицій є власністю інвестора.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання і т.д., які були використані в процесі будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Отже, об'єкт незавершеного будівництва - це об'єкт будівництва, який фактично не експлуатується, оскільки перебуває у недобудованому стані, та щодо якого понесені витрати на його спорудження та не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства.

Як на підставу для набуття права власності на спірний об'єкт нерухомого майна позивач вказує на договір, зобов'язання за яким були виконані позивачем як інвестором у повному обсязі.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що 13.06.2007 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є відповідач), як кредитором, та Акціонерним товариством закритого типу «Спільне підприємство «Ен Ес Ай Констракшн», як позичальником, укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №18/062-КН, за змістом п. 1.1 якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору, кредит надається позичальнику на фінансування витрат по будівництву бізнес-центу у м. Києві по вул. Грінченка, 4 (нині вул. Амосова, 12).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24.01.2008 р. між банком, як іпотекодержателем, та третьою особою, як іпотекодавцем, було укладено іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. та зареєстровано в реєстрі за № 17.

Предметом вказаного іпотечного договору є правовідносини, за якими іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання невідновлюваної кредитної лінії №18/062-КН від 13.06.2007 р. наступне нерухоме майно: право оренди земельної ділянки площею 1,8374 га, кадастровий номер :72:214:0008, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Миколи Грінченка, 4 (нині вул. Амосова, 12) у Солом'янському районі м. Києва з цільовим призначенням: для експлуатації та обслуговування комплексу нежитлових будівель виробничої бази з подальшою реконструкцією, та адміністративно-побутовий комплекс, що стане власністю іпотекодавця в майбутньому.

Приватним нотаріусом Гамаль І.М. на підставі даного іпотечного договору зареєстрована заборона на нерухоме майно, а саме на право оренди земельної ділянки площею 1,8374 га, кадастровий номер :72:214:0008, та адміністративно-побутового комплексу, що стане власністю Закритого акціонерного товариства «Спільне підприємство «Ен Ес Ай Констракшн» в майбутньому, що будується на вищезазначеній земельній ділянці до припинення договору іпотеки.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.09.2012 р. у справі №5011-14/7961-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2012 р. та постановою Вищого господарського суду України від 26.02.2013 р., визнано недійсним інвестиційно-підрядний договір від 26.09.2008 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Проект-А» та Приватним акціонерним товариством «Спільне підприємство «Ен Ес Ай Констракшн».

Вказане рішення мотивовано тим, що згода на укладення сторонами договору іпотекодержателем - банком не надавалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином, договір, на який позивач посилається як на підставу для набуття права власності на спірний об'єкт нерухомого майна, визнаний недійсним, а відтак не створює юридичних наслідків для його сторін.

Вказані обставини спростовують твердження позивача про те, що він є добросовісним набувачем і власником спірного нерухомого майна.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.09.2012 р. у справі №5011-66/7999-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2012 р. та постановою Вищого господарського суду України від 26.02.2013 р., в рахунок часткового погашення заборгованості Приватного акціонерного товариства «Спільне підприємство «Ен Ес Ай Констракшн» перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» в розмірі 458796000,00 грн. за договором про надання невідновлюваної кредитної лінії №18/062-КН від 13.06.2007 р. звернуто стягнення на предмети іпотеки згідно з іпотечним договором від 24.01.2008 р., посвідченим приватним нотаріусом, зареєстрованим в реєстрі за №17, та іпотечним договором від 13.06.2007 р., посвідченим приватним нотаріусом, зареєстрованим в реєстрі за №1423, в тому числі на нежитловий будинок загальною площею 18 405,0 кв.м. розташований за адресою: м. Київ., вул. Амосова Миколи 12 (Літера С) та визнано за банком право власності на таке нерухоме майно.

01.04.2013 р. право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за банком в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстровим №996480000.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2012 р. у справі №5011-66/7999-2012 про визнання права власності за банком на спірний об'єкт нерухомого майна станом на момент розгляду даної справи по суті не скасоване та набрало законної сили у встановленому приписами ГПК України порядку, саме банк є власником будівлі адміністративно-побутового комплексу загальною площею 18405,0 кв.м, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Амосова Миколи, 12 (літера С).

В 2009 році позивач вже звертався до господарського суду міста Києва з позовом до АТЗТ «Спільне підприємство «Ен Ес Ай Констракшн» про визнання за ним права власності на спірне майно.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.12.2009 р. позов у справі № 2/349 задоволено. Визнано право власності ТОВ «Проект-А» на адміністративно-побутовий комплекс загальною площею 18405,0 кв.м., розташований за адресою: м. Київ, вул. М. Амосова, 12, та зобов'язано відповідача припинити дії, що порушують законні права власника зазначеного адміністративно-побутового комплексу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2011 р. у справі №2/349, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 30.05.2015 р., рішення господарського суду міста Києва від 24.12.2009 р. у справі № 2/349 скасовано, в задоволенні позовних вимог товариства відмовлено повністю.

Матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів того, що право власності на будівлю адміністративно-побутового комплексу загальною площею 18405,0 кв.м, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Амосова Миколи, 12 (літера С) належить саме Товариству, що виключає можливість задоволення позовних вимог у даній справі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про визнання за ТОВ «Проект-А» права власності на будівлю адміністративно-побутового комплексу загальною площею 18405,0 кв.м, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Амосова Миколи, 12 (літера С) є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки правовим підставам, якими обґрунтовані позовні вимоги по справі, невірно застосовані норми матеріального права та грубо порушені норми процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 02.12.2015 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Проект-А» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 02.12.2015 р. у справі №910/26079/15 залишити без змін.

Справу №910/26079/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді С.Я. Дикунська

Н.М. Коршун