ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа № 911/32/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг»

до Малого підприємства «Росс»

та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сендер»

про стягнення 74 435,58 грн.

Суддя Кошик А.Ю.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача 1: не зявився

від відповідача 2: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Малого підприємства «Росс» (відповідач1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Сендер» (відповідач2) про стягнення 74 435,58 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на укладені з МП «Росс» Договори поставки № АП-11-0016 від 17.02.2015 року, № АП-11-0015 від 17.02.2015 та Договір № АП-11-0149 від 07.05.2015 року про поставку насіннєвого матеріалу (далі Договори поставки), згідно з яким ТОВ «Хімагромаркетинг» зобовязувалось передавати у власність відповідача1 товар, а МП«Росс» зобовязувалось приймати і оплачувати його.

В забезпечення виконання зобовязань за Договорами поставки № АП-11-0016 від 17.02.2015 року, № АП-11-0015 від 17.02.2015 року та Договором № АП-11-0149 від 07.05.2015 року, між ТОВ «Хімагромаркетинг» та ТОВ «Сендер» (відповідач 2 ) укладено Договір поруки № ПР-11-0016 від 05.08.2015 року, відповідно до умов якого відповідач2 поручився за виконання зобовязань МП «Росс» перед ТОВ «Хімагромаркетинг» за Договорами поставки № АП-11-0016 від 17.02.2015 року , № АП-11-0015 від 17.02.2015 року та Договором № АП-11-0149 від 07.05.2015 року.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем1 зобовязань за Договорами поставки, ТОВ «Хімагромаркетинг» просив суд стягнути з відповідачів солідарно 56 328,78 грн. основного боргу, 12 871,32 грн. штрафу, 2 104,40 грн. пені, 1 913,08 грн. відсотків річних.

Провадження у справі №911/32/16 порушено відповідно до ухвали суду від 11.01.2016 року та призначено справу до розгляду на 26.01.2016 року.

Відповідачі, належним чином повідомлені про час і місце розгляду спору, у судове засідання 26.01.2016 року без поважних причин не зявились, про причини неявки суд не повідомили, відзив вимоги ухвали суду не виконали. Розгляд справи відкладався до 09.02.2016 року.

Представник позивача у судовому засіданні 09.02.2016 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання 09.02.2016 року не зявились, про причини неявки суд не повідомили, відзиви на позов не надали.

Відповідно до підпункту 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 75 Господарського процесуального кодексу України дозволяє суду розглянути спір за наявними у справі матеріалами, у випадку, якщо відзив на позов та витребувані судом документи не надані.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» (далі Позивач) та Малим підприємством «Росс» (далі Відповідач-1) укладені Договір № АП-11-0016 від 17.02.2015 року (далі Договір поставки-1), Договір № АП-11-0015 від 17.02.2015 року (далі Договір поставки-2) та Договір № АП-11-0149 від 07.05.2015 року (далі Договір поставки-3) про поставку засобів захисту рослин (далі Договори поставки), відповідно до п. 1.1 яких продавець зобовязувався передати у власність покупцеві, а покупець зобовязувався прийняти та оплатити засоби захисту рослин.

Відповідно до умов Договору поставки-1 позивач зобовязувався у строк до 10 березня 2015 року поставити засоби захисту рослин на загальну суму 20 329,90 грн., а відповідач-1 зобовязався прийняти зазначені засоби захисту рослин та оплатити їх: не пізніше 01 березня 2015 року в сумі 4 065,98 грн., не пізніше 01 листопада 2015 року в сумі 16 263,92 грн.

Додатковою угодою № АП-11-0016ДС1 від 03 серпня 2015 року до Договору поставки-1 сторонами зменшено кількість поставляємого товару на 1 822,59 грн.

На виконання умов Договору поставки-1 позивачем було здійснено поставку товару, що підтверджується: видатковою накладною від 30 квітня 2015 року № АП-11-0128 на суму 15 193,51 грн.; видатковою накладною від 03 серпня 2015 року № АП-11-0391 на суму 3 313,80 грн.

Таким чином, загальна вартість поставлених засобів захисту рослин за Договором поставки-1 становить 18 507,31 грн.

Відповідно до умов Договору поставки-1, відповідач-1 повинен розрахуватися за поставлений товар не пізніше 01 листопада 2015 року в сумі 18 507,31 грн.

Відповідач-1, не виконуючи умов Договору поставки-1, порушив погоджений Сторонами строк оплати за Товар, оплативши частину поставленого товару в сумі: 2 000,00 грн. 29 квітня 2015 року, що підтверджується банківською випискою від 29 квітня 2015 року, та 5 000,00 грн. 17 липня 2015 року, що підтверджується банківською випискою від 17 липня 2015 року.

Таким чином, сума основного боргу МП «Росс» перед ТОВ «Хімагромаркетинг» по Договору поставки-1, становить 11 507,31 грн.

Відповідно до умов Договору поставки -2 позивач зобовязувався у строк до 10 березня 2015 року поставити засоби захисту рослин на загальну суму 43 901,34 грн., а відповідач-1 зобовязався прийняти зазначені засоби захисту рослин та оплатити їх: не пізніше 01 березня 2015 року в сумі 8 780,27 грн., не пізніше 01 листопада 2015 року в сумі 35 121,07 грн.

Додатковою угодою № АП-11-0015ДС1 від 18 травня 2015 року до Договору поставки-2 сторонами збільшено кількість поставляємого товару на 18 000,10 грн.

На виконання умов Договору поставки-2 позивачем було здійснено поставку товару, що підтверджується: видатковою накладною від 28 квітня 2015 року № АП-11-0117 на суму 43 901,34 грн.; видатковою накладною від 19 травня 2015 року № АП-11-0169 на суму 18 000,10 грн.

Таким чином, загальна вартість поставлених засобів захисту рослин за Договором поставки-2 становить 61 901,44 грн.

Відповідно до умов Договору поставки-2 відповідач-1 повинен розрахуватися за поставлений товар не пізніше 01 листопада 2015 року в сумі 61 901,44 грн.

Відповідач-1, не виконуючи умов Договору поставки-2, порушив погоджений Сторонами строк оплати за Товар, сплативши частину поставленого товару в сумі: 4 400,00 грн. 24 квітня 2015 року, що підтверджується банківською випискою від 24 квітня 2015 року; 5 000,00 грн. 17 липня 2015 року, що підтверджується банківською випискою від 17 липня 2015 року; 4 000,00 грн. 29 липня 2015 року, що підтверджується банківською випискою від 29 липня 2015 року; 13 000,00 грн. 27 жовтня 2015 року, що підтверджується банківською випискою від 27 жовтня 2015 року.

Таким чином, сума основного боргу МП «Росс» перед ТОВ «Хімагромаркетинг» по Договору поставки-2 становить 35 501,44 грн.

Відповідно до умов Договору поставки-3 позивач зобовязувався у строк: до 08 травня 2015 року поставити засоби захисту рослин на загальну суму 5 400,03 грн., а відповідач-1 зобовязався прийняти зазначені засоби захисту рослин та оплатити їх: не пізніше 10 травня 2015 року в сумі 1 080,01 грн., не пізніше 20 жовтня 2015 року в сумі 4 320,03 грн.

На виконання умов Договору поставки-3 позивачем було здійснено поставку товару, що підтверджується такими документами: видатковою накладною від 08 травня 2015 року № АП-11-0151 на суму 5 400,03 грн.

Таким чином, загальна вартість поставлених засобів захисту рослин за Договором поставки-3 становить 5 400,03 грн.

Відповідно до умов Договору поставки-3 відповідач-1 повинен розрахуватися за поставлений товар не пізніше 20 жовтня 2015 року в сумі 5 400,03 грн.

Відповідач-1, не виконуючи умов Договору поставки-3, порушив погоджений Сторонами строк оплати за Товар, сплативши частину поставленого товару в сумі 1 080,00 грн. 18 травня 2015 року, що підтверджується банківською випискою від 18 травня 2015 року.

Таким чином, сума основного боргу МП «Росс» перед ТОВ «Хімагромаркетинг» по Договору поставки-3, становить 4 320,03 грн.

Згідно з п. 4.3 Договорів одночасно з передачею товару позивач зобов'язаний передати відповідачу1 наступні документи: рахунок на оплату товару; податкову накладну; видаткову (відвантажувальну) накладну; товарно-транспортну накладну, якщо поставка товару здійснюється на умовах СРТ.

Пунктом 4.4 Договорів передбачено, що відповідач1 зобов'язаний передати позивачу довіреність на одержання товарно-матеріальних цінностей для одержання товару.

Відповідно до п. 4.5 Договорів підписання відповідачем1 видаткової накладної підтверджує отримання останнім всіх передбачених п. 4.3 цих договорів документів.

Згідно з п. 5.2 Договорів відповідач1 відповідає за несвоєчасну оплату товару й сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє в період нарахування пені.

Пунктом 5.3 Договорів передбачено, що сторони дійшли згоди щодо зміни тривалості позовної давності про стягнення неустойки (штрафу, пені), передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, і встановили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, встановлених розділом 5 цього договору, припиняється через три роки від дня, коли це зобовязання повинно було бути виконане.

У випадку прострочення виконання зобовязань, передбачених розділом 2 Договорів більше ніж на 30 днів, винна сторона додатково сплачує іншій стороні за даним договором штраф у розмірі 15% від ціни позову (п. 5.4 Договорів).

Згідно з п. 5.5 Договорів сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченого ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, і встановлюють її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 (девяносто) календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та девяносто шість відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення девяноста календарних днів. З дня закінчення строків сплати, передбачених п. 2.1 Договорів, вважається, що продавцем предявлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий або майбутній) та відсотків річних.

Відповідно до п. 7.6 Договорів сторони досягли згоди щодо зміни строків позовної давності та встановлюють її тривалістю у пять років, що стосується виконання зобовязань по сплаті основного боргу та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобовязань.

Укладені між сторонами договори за правовою природою є договорами поставки, за якими згідно частин 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договорів поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, змістом взаємних договірних зобов'язань сторін є обов'язок позивача поставити відповідачу 1 обумовлений договором товар належної якості та кількості, який породжує обов'язок відповідача 1 прийняти зазначений товар та оплатити за нього встановлену договором вартість у встановлений договором строк.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Проте, відповідачем-1 зобовязання за Договорами поставки щодо розрахунку за отриманий товар в повному обсязі не виконано.

Для забезпечення виконання відповідачем 1 зобовязання за Договорами поставки, було укладено Договір поруки між ТОВ «Хімагромаркетинг» та ТОВ «Сендер» (відповідач 2) №ПР-11-0016 від 05 серпня 2015 року (далі Договір поруки).

Відповідно до п. 1.1 Договору поруки ТОВ «Сендер» є поручителем перед ТОВ «Хімагромаркетинг» за належне виконання зобовязань Малого підприємства «Росс» по Договорам поставки.

Поручитель зобовязується відповідати за своєчасне та повне виконання відповідачем 1 зобовязань у повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й Боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки, витрат Кредитора тощо

У звязку з тим, що відповідач-1 допустив прострочення виконання зобовязання, 27 листопада 2015 року відповідачу-2 було предявлено Вимогу від 26 листопада 2015 року про оплату суми боргу.

Відповідно до п. 5.1. Договорів поставки Сторони відповідають за невиконання або неналежне виконання зобовязань, за цими Договорами і чинним законодавством України.

З огляду на те, що відповідачем-1 та відповідачем-2 зобовязання щодо сплати за поставлений товар перед позивачем не виконано, позивач вважає за необхідне вимагати від відповідача-1 сплати штрафу, пені та відсотків річних.

Пунктом 4.1 Договору поруки передбачено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

Слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності з приписами статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно положень ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Приписами статті 541 Цивільного кодексу України встановлено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, визначених договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, у звязку з тим, що відповідач1 не виконав у встановлені строки, передбачені договором поставки, взяті на себе обовязки по сплаті поставленого товару, позивач звернувся до відповідача2 з вимогою б/н від 26.11.2015 року про сплату суми боргу протягом трьох банківських днів з моменту отримання цієї вимоги. Зазначена вимога була отримана 27 листопада 2015 року відповідачем2, що підтверджується відміткою його директора, яка міститься у лівому нижньому куті вимоги.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач1 не виконав свого зобовязання щодо здійснення своєчасної оплати вартості отриманого товару за Договорами поставки № АП-11-0016 від 17.02.2015 року, № АП-11-0015 від 17.02.2015 року та Договором № АП-11-0149 від 07.05.2015 року, а відповідач 2 не виконав своїх зобовязань за Договором поруки № ПР-11-0016 від 05 серпня 2015 року, ТОВ «Хімагромаркетинг» звернулось до господарського суду Київської області з даним позовом.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, ТОВ «Хімагромаркетинг» зазначає, що оскільки МП «Росс» не розраховувалось з продавцем вчасно в передбачені договорами поставки строки, у останнього виникло право щодо нарахування штрафу, пені та відсотків річних за прострочений період.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, слід зазначити, що статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми, суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, у звязку з чим вимога ТОВ «Хімагромаркетинг» про солідарне стягнення з відповідачів 56 328,78 грн. основної заборгованості за договорами поставки є такою, що підлягає задоволенню.

Також позов містить вимоги про стягнення 12 871,32 грн. штрафу, 2 104,40 грн. пені, 1 913,08 грн. відсотків річних.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як зазначалось вище, згідно умов п.п. 5.2, 5.3 Договорів поставки покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару (порушення розділу 2 даного договору) й сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє в період нарахування пені (пункт 5.2 Договорів поставки); сторони дійшли згоди, щодо зміни тривалості позовної давності про стягнення неустойки (штрафу, пені), передбаченої пунктом 1 частини 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, а також встановили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, встановлених розділом 5 цього договору, припиняється через три роки від дня, коли це зобовязання повинно було виконане (пункт 5.3 Договорів поставки). У випадку прострочення виконання зобовязань, передбачених розділом 2 даного договору, більше ніж на 30 днів винна сторона додатково сплачує іншій стороні за даним договором штраф у розмірі 15% від ціни позову (п. 5.4 Договорів).

Виходячи з системного аналізу зазначених пунктів Договорів, суд дійшов висновку, що сторони передбачили більш тривалий строк для нарахування пені за порушення виконання договірних зобовязань, ніж це встановлено ч. 6 ст. 232 ГК України.

З огляду на викладене, розмір пені, визначений позивачем в сумі 457,77 грн. за період з 02.11.2015 по 04.12.2015 на суму боргу 11507,31 грн. боргу, 1412,28 грн. пені за період з 02.11.2015 по 04.12.2015 на суму боргу 35501,44 грн. боргу, та 234,35 грн. пені за період з 21.10.2015 по 04.12.2015 на суму боргу 4320,03 грн. боргу, є обґрунтованим та арифметично вірним.

Розмір штрафу, визначений позивачем, становить 11058,67 грн., також є обґрунтованим та арифметично вірним, у звязку штраф підлягає стягненню в заявленому позивачем розмірі.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно зі ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, у тому числі, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 49 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ст. 230 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зазначена стаття кореспондується з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 49 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (пп. 3.17.4 п. 3.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Слід зазначити, що відповідачем1 не надано суду доказів на підтвердження незадовільного чи скрутного майнового та фінансового стану відповідача1. Також відповідачем1 не доведено суду надмірності розміру пені та штрафу, заявлених до стягнення позивачем.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин справи суд вважає, що відповідачем 1 належними та допустимими доказами у розумінні згадуваних вище приписів ст.ст. 33, 34 49 Господарського процесуального кодексу України не доведено суду наявності у спірному правовідношенні виняткових випадків, які є підставою для зменшення нарахованих позивачем пені та штрафу.

Також позивачем було заявлено вимогу про стягнення 40% річних у сумі 1 913,08 грн.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Як зазначалось вище, згідно з пунктом 5.5 договорів поставки сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, і встановлюють її в розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення девяноста календарних днів.

З долученого до матеріалів справи розрахунку відсотків річних вбачається, що позивачем було визначено розмір 40% річних у сумі 416,15 грн. за період з 02.11.2015 по 04.12.2015 на суму боргу 11507,31 грн. за Договором поставки-1, розмір 40% річних у сумі 1283,89 грн. за період з 02.11.2015 по 04.12.2015 на суму боргу 35501.44 грн. за Договором поставки-2, розмір 40% річних у сумі 213,04 грн. за період з 21.10.2015 по 04.12.2015 на суму боргу 4320,03 грн. за Договором поставки-3, який є арифметично вірним та обґрунтованим.

Решта посилань сторін та наданих до матеріалів справи доказів наведених вище висновків суду не спростовують.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги ТОВ «Хімагромаркетинг» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до абз. 3 п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 р., у разі якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Судові витрати відповідно до вимог ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідачів порівну.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Малого підприємства «Росс» (75322, Херсонська обл., Новотроїцький район, село Воскресенське, ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Сендер» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Київська, 290, код 37852965) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» (02160, м. Київ, пр-т Воззєднання, 15, код 30262667) 56 328 (пятдесят шість тисяч триста двадцять вісім) грн. 78 коп. основної заборгованості, 12 871 (дванадцять тисяч вісімсот сімдесят одну) грн. 32 коп. штрафу, 2 104 (дві тисячі сто чотири) грн. 40 коп. пені, 1 913 (одну тисячу девятсот тринадцять) грн. 08 коп. відсотків річних.

3. Стягнути з Малого підприємства «Росс» (75322, Херсонська обл., Новотроїцький район, село Воскресенське, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» (02160, м. Київ, пр-т Воззєднання, 15, код 30262667) 609 (шістсот девять) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сендер» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Київська, 290, код 37852965) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» (02160, м. Київ, пр-т Воззєднання, 15, код 30262667) 609 (шістсот девять) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик