РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2016Справа №910/33124/15

За позовом Квартирно-експлуатаційний відділ м.Хмельницький

До Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України»

Про стягнення 36 608,89 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача: Луценко К.В., довіреність № 2897 від 04.09.2015

від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Квартирно-експлуатаційний відділ м.Хмельницький (далі -позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (далі - відповідач) про стягнення 36 608,89 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що відповідачем не оплачується вартість наданих позивачем послуг за договором № 54/2009/КЕВ .

Ухвалою суду від 11.01.2016р. порушено провадження у справі № 910/33124/15 та призначено розгляд на 29.01.2016р.

29.01.2016р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі.

29.01.2016р. представник позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини своєї відсутності суд не повідомив, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав.

Суд відклав судовий розгляд справи на 19.02.2016р., у зв'язку з відсутністю представника відповідача.

12.02.2016р. відповідач подав через канцелярію суду відзив на позов.

17.02.2016р. відповідач подав через канцелярію суду доповнення до відзиву.

19.02.2016р. представник позивача у судовому засіданні надані пояснення по справі, заперечив проти заперечення відповідача, стосовно нарахованої пені

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини своєї відсутності суд не повідомив.

Суд вирішив задовольнити позовні вимоги позивача частково.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно поданого позову та свої пояснень, позивач посилався на те, що 01 серпня 2009 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Хмельницький ( далі - Виконавець) та ЗАТ «Телесистеми України» ( далі - Замовник) було укладено договір №54/2009/КЕВ ХМ з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об'єктах Міністерства оборони України (далі - договір).

Відповідно до 11.1.1. договору виконавець зобов'язується надати послуги з розміщення та зберігання на об'єкті будівлі №265-водонапірної башти, технічному майданчику площею 20м. кВ.. на території військового містечка №24, яке закріплено за Виконавцем та розташовано за адресою: 29006. м. Хмельницький, вул. Гарнізонна, 16, обладнання базової станції-ретранслятора рухомого ( мобільного) зв'язку ( далі - майно), вартістю за актом оцінки на 01.09.2009 року 44287 грн. 84 коп., відповідно до затвердженої схеми розміщення майна, а Замовник зобов'язується оплатити що послугу.

Відповідно до п. 2.1. договору, замовник розміщує майно на об'єкті виконавця не раніше дати підписання сторонами цього договору, акту приймання-передачі майна, отримання необхідних дозволів щодо норм санітарної та технічної безпечності функціонування обладнання станції ретранслятора.

Згідно з п. 3.1 договору, плата за надані послуги Виконавцем з розміщення та зберігання майна замовника, зазначеного в п.1.1. договору, встановлюється за домовленістю між сторонами, але не нижче плати, визначеної на підставі встановлених в Міністерстві оборони України стартових розмірів плати за послуги з розміщення та зберігання обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв'язку на об'єктах Міноборони і становить за базовий місяць серпень 2009р.- 2200 грн. без ПДВ.

01.08.2009 року між сторонами був підписаний акт приймання-передачі. після чого Замовник розмістив майно на об'єкті Виконавця.

Згідно з п. 6.1, 6.2 договору, договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30.06.2012 року.

01 липня 2012 року між виконавцем та замовником був підписаний додатковий договір № 63/54Д/2012/КНВ ХМ., яким було внесено зміни до п.6.2 договору, а саме продовжено строк дії договору з 01.07.2012 року до моменту отримання дозволу від Головного КЕУ ЗС України на продовження терміну дії договору з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об'єктах Міністерства оборони України.

03.01.2013 року між Виконавцем та Замовником було підписано додатковий договір № 72/54Д/2013/КЕВ ХМ, яким внесено зміни до п.6.2 договору, а саме змінено строк дії договору - до моменту укладення основного договору оренди, але не більш ніж один рік після підписання даного Додаткового договору від 03.01.2013 року, тобто до 02.01.2014р.

Згідно поданого позову позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов договору не погасив наявну заборгованість у розмірі 31 204,69 грн., яку визнав відповідно Акту звірки розрахунків.

Крім того. позивач посилався на те, що строк дії договору закінчився у 2014 році, проте відносини між сторонами фактично продовжувались до 20.09.2015р.

Так, позивач згідно поданого позову повідомляє про наявну заборгованість та на підставі п.п.3.5 та 6.3 договору, нарахував відповідачу штрафну санкцію у вигляді пені.

Пунктом 3.5 договору передбачено, що плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п.6.3 договору сторони визначили, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, а тому зазмовник зобов'язаний належним чином виконати передбачені договором зобов'язання та сплатити непогашену заборгованість.

Згідно поданої позовної заяви, позивач просив суд стягнути з відповідача 36 608,89 грн., з яких: 31 204,69 грн. - основної заборгованості, 3808,76 грн. - пені, 190,43 грн. - 3% річних, 1405,01 грн. - інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

Суд дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивача, ознайомившись з відзивом відповідача, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного.

Договір укладений між позивачем та відповідачем було укладено 01.08.2009р., строк його дії, з урахуванням додаткових угод укладених до нього, був встановлений до 02.01.2014р.

Проте, після закінчення строку дії договору, між сторонами продовжувались фактичні відносини, щодо платного розміщення майна відповідача на території позивача, що фактично носять позадоговірний характер.

Відповідно до п.1 ст.181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощенвий спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконань замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договору.

Відповідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач розміщував належне йому майно на території позивача, без продовження строку дії договору або укладення нового договору, про що в матеріалах справи наявні акти надання послуг та акт звірки розрахунків між сторонами, яким підтверджується факт наявності заборгованості у розмірі 31 204,69 грн. за період з 10.04.2015р. по 20.09.2015р., що також підтверджено відповідачем згідно поданого відзиву.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості за фактичне розміщення майна відповідача на території позивача у розмірі 31 204,69 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 3808,76 грн., нарахованої на підставі п.3.5 договору від 01.08.2009р., то суд погоджується з запереченнями відповідача та вважає, що така сума нарахованих штрафних санкцій була заявлена безпідставно, оскільки строк дії договору сплинув, відносини між сторонами є позадоговірними, а тому і будь-яка норма договору, у тому числі і щодо нарахування штрафних санкцій за порушення умов договору, не може бути застосована позивачем у даному випадку, внаслідок чого суд вирішив відмовити позивачу у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 3808,76 грн.

В частині вимог позивача про стягнення з відповідача 190,43 грн. - 3% річних та 1405,01 грн. - інфляційних втрат, то вони були перевірені судом, розраховані вірно та підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Крім того, суд зауважує на тому, що ці нарахування не є ні штрафними, ні фінансовими санкціями, а є компенсацією кредитору за збитки, понесені внаслідок знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за період прострочення платежу.

Про компенсаційний характер нарахувань, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України неодноразово вказував Верховний Суд України, який зазначив, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника (постанови ВСУ від 20.12.2010р., від № 04.07.2011р., а також у постанові ВСУ від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12).

Згідно п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 173 ГК України, один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 1218 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за витрати, пов'язані з розглядом справи, при задоволенні позову частково, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 49, 81-1, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (, 02154, м.Київ, Русанівський бульвар 7) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький (, 29006 м. Хмельницький, вул. Ціолковського 3/1) 31 204 (тридцять одну тисячу двісті чотири) грн. 69 коп. - основного боргу, 190 (сто дев'яносто) грн. 43 коп. - 3% річних, 1405 (одну тисячу чотириста п'ять) грн.. - 01 коп. - інфляційних втрат та судові витрати у розмірі 986 (дев'ятсот вісімдесят шість) грн. 58 коп.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено 24.02.2016р.)

Суддя В.І.Мельник