РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016Справа №910/24584/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвентум Україна"

до 1) Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції

2 ) Державної казначейської служби України

про відшкодування шкоди в розмірі 2 194 482,30 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Олефір В.В. - представник за довіреністю № 3/с від 06.01.16;
від відповідача-1Сокуренко І.О. - представник за довіреністю № 88 від 12.01.16;
від відповідача-2не з'явились

В судовому засіданні 17.02.2016 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвентум Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди в розмірі 2 194 482,30 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) відповідача-1 не було виконано наказ господарського суду м. Києва від 09.01.2014 р. у справі № 910/15661/13 та не було стягнуто на користь позивача 1 735833,98 грн. Позивач зазначає, що незаконною бездіяльністю державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції йому було спричинено збитки, які складаються з: 1735833,98 грн. прямих збитків, 384713,10 грн. упущеної вигоди та 73935,22 грн. інфляційних втрат, які позивач просить стягнути солідарно з відповідачів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.09.2015р. (суддя Князьков В.В.) по справі № 910/24584/15 позовну заяву та додані до неї документи було повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвентум Україна" без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015р. апеляційну скаргу ТОВ "Інвентум Україна" було задоволено, ухвалу господарського суду м. Києва від 17.09.2015р. у справі № 910/24584/15 скасовано, матеріали справи направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття позовної заяви.

Відповідно до вимог ст. 2-1 ГПК України на підставі Розпорядження керівника апарату суду № 04-23/2044 від 03.12.2015р. справу № 910/24584/15 направлено на повторний автоматичний розподіл та передано для подальшого розгляду судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.12.2015 порушено провадження у справі № 910/24584/15 та призначено до розгляду у судовому засіданні 20.01.2016.

Позивач через канцелярію суду надав уточнений розрахунок суми позовних вимог, згідно якого росить суд стягнути з відповідачів прямі збитки в розмірі 1735833,98 грн., упущену вигоду в розмірі 580886 грн. 10 коп. та інфляційні втрати в розмірі 80664 грн. 53 коп., а всього 2 397 381 грн. 61 коп. Дослідивши вказаний розрахунок в судовому засіданні 20.01.16, суд дійшов висновку, що за своїм змістом вказана заява є заявою про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до п.17 Листа Вищого господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року" відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, збільшити розмір позовних вимог. Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік збільшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі збільшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.01.2016 суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, задовольнив клопотання позивача про витребування додаткових доказів по справі та відклав розгляд справи на 03.02.2016.

У судове засідання, призначене на 03.02.2016, з'явився представник відповідача-1, який на виконання вимог ухвали суду надав письмовий відзив на позовну заяву та додаткові докази для долучення до матеріалів справи. У відзиві на позовну заяву відповідач-1 зазначає, що позовні вимоги ТОВ "Інвентум Україна" є неправомірними, безпідставними та недоведеними відповідними доказами, а дії виконавчої служби в межах виконавчого провадження № 43144933 здійснювались в порядку та на підставах визначених законом.

Представники позивача та відповідача-2 в судове засідання не з'явились, про причини неявки суду не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали, необхідних доказів не подали, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляли, хоча про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Витребувана ухвалою суду інформація у Публічного акціонерного товариства "ПУМБ" про операції, рух коштів та залишки коштів за банківським рахунком № 260054959, що належав ТОВ "Завод енергетичного машинобудування" до суду не надходила.

У судовому засіданні представник відповідача-1 подав письмове клопотання про продовження строку розгляду спору,яке було судом задоволено, розгляд справи відкладено на 17.02.16.

В судове засідання 17.02.2016 представники позивача та відповідача-1 з'явились, надали пояснення по суті спору, позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач-1 проти позову заперечував.

Відповідач-2 явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача-2 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 25.12.2013 року у справі № 910/15661/13 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвентум Україна" задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод енергетичного машинобудування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвентум Україна" 1 563 435, 09 грн. - боргу, 112848, 51 грн. - пені, 25514, 42 грн. - 3% річних, 34035, 96 грн. - судового збору, в іншій частині позовних вимог за первісним позовом відмовлено. Вказаним рішенням суду зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод енергетичного машинобудування" задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвентум Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод енергетичного машинобудування" пеню - 290922, 99 грн., штраф - 538185, 50 грн., 16582, 18 грн. - судового збору, в іншій частині позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено. Вказане рішення було залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.04.2014 № 910/15661/13.

На виконання зазначеного рішення судом були видані відповідні накази № 910/15661/13 від 09.01.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.04.2014 ТОВ "Інвентум Україна" (позивач) звернулось до Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (відповідач-1) з заявою про примусове виконання наказу Господарського суду м. Києва від 09.01.2014 року у справі № 910/15661/13 щодо стягнення з ТОВ "Завод енергетичного машинобудування" заборгованості в загальній сумі 1 735 833,98 грн.

Постановою Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 28.04.2014 року відкрито виконавче провадження № 43144933 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 09.01.2014 р. у справі №910/15661/13.

16.05.2014 відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем-1 була винесена постанову про об'єднання виконавчого провадження у зведене виконавче провадження. Згідно вказаної постанови було об'єднано виконавче провадження № 43144933 з примусового виконання наказу господарського суду м. Києва від 09.01.14 у зведене виконавче провадження № 43483346 , яке було відкрито 17.04.2014 на виконання ухвали господарського суду м. Києва від 15.01.2014 про затвердження мирової угоди у справі № 910/17191/13.

В межах зведеного виконавчого провадження відповідачем-1 11.04.14 та повторно 27.05.14 в порядку доступу державних виконавців були сформовані Інформаційні довідки з Реєстру власності на нерухоме майно та було встановлено, що у Реєстрі прав власності на нерухоме майно боржника відомості відсутні.

Відносно боржника державним виконавцем було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження всього рухомого майна боржника в межах суми стягнення, грошових коштів боржника в межах сум стягнення на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.05.14, про арешт коштів боржника від 23.04.14, 27.05.14.

З пояснень відповідача-1 вбачається, що 27.05.14 державним виконавцем разом з представником стягувача було здійснено виїзд за адресою: м. Харків, вул. Киргизька,19, де було встановлено про відсутність боржника, про що складений акт державного виконавця.

З рахунків, відкритих у банківських установах боржником, стягнуто 1,57 грн., які були спрямовані на погашення суми витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженню.

Державним виконавцем було встановлено, що станом на 26.06.14 місцезнаходженням боржника є м. Харків, вул. Полтавський шлях,188-А, у зв'язку з чим 26.06.14 було винесено постанову про виведення виконавчого провадження № 43144933 зі складу зведеного виконавчого провадження та про закінчення виконавчого провадження за п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ направлений для подальшого виконання до Ленінського ВДВС Харківського міського управління юстиції.

Звертаючись із позовом про відшкодування шкоди органом державної виконавчої служби, позивач мотивував свої дії тим, що Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції не вчинено ряд необхідних виконавчих дій, чим позбавлено стягувача можливості отримати присуджені йому кошти за судовим наказом, у зв'язку з чим позивачу завдано шкоди в загальному розмірі 2 397 381 грн. 61 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 13 Закону України "Про державну виконавчу службу" передбачено, що дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку (п. 2, 4 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження").

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена, що закріплено в ч. 1 ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ухвалу Господарського суду м. Києва від 14.01.2015 за наслідками розгляду скарги ТОВ «Інвентум Україна» на дії (бездіяльність) державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у справі № 910/15661/13, якою було:

- визнано бездіяльність Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції неправомірною щодо не направлення запитів до правовстановлюючих організацій для виявлення майна боржника при примусовому виконанні виконавчого провадження ВП № 43144933 з виконання наказу № 910/15661/13 виданого 09.01.2014 року Господарським судом м. Києва;

- визнано дії Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції неправомірними щодо складення акту державного виконавця від 27.05.2014 року при примусовому виконанні виконавчого провадження ВП № 43144933 з виконання наказу № 910/15661/13 виданого 09.01.2014 року Господарським судом м. Києва та скасовано його;

- визнано бездіяльність Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції неправомірною щодо не накладення арешту на нерухоме майно боржника та не здійснення опису рухомого та нерухомого майна боржника при примусовому виконанні виконавчого провадження ВП № 43144933 з виконання наказу № 910/15661/13 виданого 09.01.2014 року Господарським судом м. Києва;

- визнано бездіяльність Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції неправомірною щодо несвоєчасного винесення постанови про арешт коштів боржника, не направлення копії постанови про арешт коштів боржника та платіжних вимог до банків при примусовому виконанні виконавчого провадження ВП № 43144933 з виконання наказу № 910/15661/13 виданого 09.01.2014 року Господарським судом м. Києва;

- визнано бездіяльність Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції неправомірною щодо не відібрання письмових пояснень у посадової особи боржника, стосовно невиконання рішення суду та не направлення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника при примусовому виконанні виконавчого провадження ВП № 43144933 з виконання наказу № 910/15661/13 виданого 09.01.2014 року Господарським судом м. Києва.

В той же час, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач-1 посилається на ухвалу Господарського суду м. Києва від 11.06.2014 за наслідками розгляду скарги ТОВ «Завод енергетичного машинобудування» на дії Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у справі № 910/15661/13 щодо неправомірності дій Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції з винесення постанови від 28.04.2014 р. ВП №43144933 та визнання недійсною постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.04.2014 р. ВП №43144933.

Вказаною ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.06.2014 було повністю задоволено скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод енергетичного машинобудування" та визнано неправомірними дії Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо винесення постанови від 28.04.2014 року про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 09.01.2014 р. у справі №910/15661/13, визнано недійсною постанову ВП №43144933 від 28.04.2014 р. Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 09.01.2014 р. у справі № 910/15661/13. Таким чином, суд погоджується з твердженням відповідача-1, що визнання недійсною постанови ВП № 43144933 від 28.04.2014 про відкриття виконавчого провадження у зв'язку з неналежним місцем виконання, в свою чергу тягне недійсність всіх дій, вчинених відповідачем-1 в межах виконавчого провадження ВП № 43144933.

Таким чином, при вчиненні будь-яких виконавчих дій Фрунзенським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, який визнаний судом неналежним органом ДВС за місцем виконання, за виконавчим провадженням ВП № 43144933, зокрема, накладенні арешту та стягненні коштів з рахунку, повне або часткове виконання рішення суду саме цим органом ДВС суперечило б ухвалі Господарського суду м. Києва від 11.06.2014.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2014 Господарським судом Харківської області у справі № 922/4856/14 було винесено постанову про визнання ТОВ «Завод енергетичного машинобудування» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Позивач в межах провадження у справі № 922/4856/14 звернувся з відповідною заявою про визнання грошових вимог кредитора на суму 3706237,33 грн. та включення грошових вимог кредитора до реєстру кредиторів. До складу вимог позивачем включено також і суму, що підлягає до стягнення на підставі рішення господарського суду № 910/15661/13 від 25.12.12. Вказана заява станом на момент розгляду даної справи судом в межах справи № 922/4856/14 про банкрутство не розглянута. Таким чином, подальше стягнення вказаної заборгованості має відбуватись в порядку встановленому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Зважаючи на вказані приписи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвентум Україна" звернулось до суду з вимогами про відшкодування шкоди, яка складається з:

- прямі збитки 1735833 грн. 98 коп. (не отримані кошти присуджені позивачу рішенням суду у справі № 910/15661/13);

- упущена вигода 580886 грн. 10 коп. (сума нормальних доходів, які позивач не отримав внаслідок ненадходження у його розпорядження коштів в розмірі 1735833 грн. 98 коп., розрахована виходячи з облікової ставки НБУ);

- інфляційні втрати 80664 грн. 53 коп. (різниця між розміром реальної вартості суми неотриманих коштів (1735833,98 грн.) станом на 09.05.14 та розміром реальної вартості цієї ж суми коштів станом на день подання позовної заяви).

Згідно із ч. 1 ст. 1166 майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальними правилами з відповідача може бути стягнута майнова шкода за наявності повного складу деліктного правопорушення, а саме:

1) неправомірна поведінка особи;

2) наявності шкоди, завданої відповідачем, в тому числі неодержаного позивачем прибутку;

3) причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) відповідача та завданою шкодою, що виявились результатом таких дій (бездіяльності);

4) вини відповідача у настанні негативних наслідків, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від її вини.

Елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність учасника правовідносин є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Вищевказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 20.12.2010р. у справі №06/113-38, від 04.07.2011р. у справі №51/250.

Крім того, за приписами ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, враховуючи наведене, позивачем у справі має бути доведено наявність складу правопорушення у діях відповідача-1, з урахуванням особливостей відшкодування шкоди, завданої діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, встановлених в ст. 1174 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно та повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішень у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 2 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" покладено обов'язок на державного виконавця провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто результат таких дій стягувач повинен отримати саме в цей строк.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Оцінивши фактичні обставини справи та надані суду докази, суд дійшов висновку щодо недоведеності позивачем усіх елементів складу цивільного правопорушення відповідача, які дають підстави для застосування до винної сторони цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Як зазначалося вище, підставою для відшкодування шкоди винною особою за нормами Цивільного законодавства України є наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними та наявність вини заподіювача шкоди.

Однією із основних складових вказаного є протиправність дій заподіювача шкоди, зважаючи на підстави позовних вимог, в рамках даної справи - це бездіяльність державних виконавців Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції стосовно виконання наказу № 910/15661/13 від 09.01.14.

Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що дії державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо виконання наказу господарського суду м. Києва № 910/15661/13 від 09.01.14 у повній мірі відповідають приписам Закону України «Про виконавче провадження», та посилання скаржника на бездіяльність органу ДВС безпідставним та спростовуються фактичними обставинами справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.06.2014 було визнано неправомірними дії Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо винесення постанови від 28.04.2014 року про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 09.01.2014 р. у справі №910/15661/13, визнано недійсною постанову ВП №43144933 від 28.04.2014 р. Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 09.01.2014 р. у справі № 910/15661/13. Таким чином, визнання недійсною постанови ВП № 43144933 від 28.04.2014 про відкриття виконавчого провадження у зв'язку з неналежним місцем виконання, виключає незаконність дій відповідача-1 щодо несвоєчасного винесення постанови про арешт коштів боржника, не направлення постанови про арешт коштів боржника та платіжних вимог до банків та спростовує твердження позивача про неправомірність дій (бездіяльності) відповідача-1 в межах виконавчого провадження № 43144933.

На даний час вказана ухвала від 11.06.2014 є чинною, доказів перегляду його в касаційному провадженні та скасування, суду не надано.

Враховуючи викладене, судом встановлено відсутність бездіяльності державних виконавців Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо виконання наказу Господарського суду м. Києва № 910/15661/13 та, відповідно, порушення прав стягувача, отже, в розумінні ст.1166 ЦК України відсутній один з обов`язкових елементів, для виникнення цивільно-правової відповідальності в даному випадку у відповідача - 1.

Крім того, позивач не позбавлений права стягнути заборгованість згідно наказного наказу суду від 09.01.14 № 910/15661/13 в межах справи про банкрутство № 922/4856/14 в порядку, встановленому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно з абзацами 1 - 4 п. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При обрахуванні розміру збитків мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну вартість втраченого, можливість отримання грошових сум або ж інших цінностей, якби зобов'язання було виконано боржником належним чином.

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

З урахуванням вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не подано належних доказів в підтвердження обставин, що підлягають обов'язковому з'ясуванню при вирішенні питання про відшкодування збитків, тому суд вважає позовні вимоги про стягнення прямих збитків в розмірі 1735833,98 грн., упущеної вигади в розмірі 580886,10 грн. та інфляційних втрат в розмірі 80664,53 грн. не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвентум Україна» до Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.02.2016.

Суддя Пукшин Л.Г.