ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.02.2016 Справа № 905/3492/15

Господарський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Осадчої А.М.

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Калина-Агро», м.Волноваха Донецької області

до відповідача: Державного підприємства «Донецька залізниця», м.Донецьк

про стягнення 56 877,39грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

11.12.2015року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Калина-Агро», м. Волноваха Донецької області (далі ТОВ «ТД «Калина-Агро») звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства "Донецька залізниця" м. Донецьк (далі- ДП «Донецька залізниця») про стягнення з відповідача 56 877,39грн. - вартості нестачі, що виникла у звязку з незбереженням цілісності вантажу при його перевезенні.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.12.2015року позовна заява прийнята до розгляду, порушено справу за № 905/3492/15. Розгляд справи відкладався.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.03.2015року Публічним акціонерним товариством «Азот» по залізничній накладній № 42977751 у вагоні № 23983638 відправлено вантаж - добриво аміачно-нітратне до станції призначення - Волноваха Донецької залізниці, вантажеотримувач - ТОВ «ТД «Калина-Агро» . Згідно комерційного акту № АQ654446/19 від 23.03.2015року, складеного на станції Волноваха, у вагоні виявлена нестача вантажу у кількості 119 мішків вагою 5950 кг. Граничне розходження визначення маси вантажу і природної втрати у відповідності до положень п. 27 Правил видачі вантажів (1,5% маси мінеральних добрив) складає 1005 кг. (67000 х 1,5%). Загальна маса недостачі у вагоні №23983638 з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу становить 4945 кг. (5950 1005).У звязку з тим, що ДП «Донецька залізниця» не було забезпечене належне збереження вантажу при його перевезенні, позивачу завдано матеріальні збитки в сумі 56 877,39грн., що стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права.

Заявлені позовні вимоги позивач нормативно обґрунтовує статтями 15, 16, 924 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статтями 105, 110, 113, 114, 130, 134 Статуту залізниць України, статтями 22, 54, 57, 61, 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

На підтвердження зазначених у позові обставин ТОВ «ТД «Калина-Агро» надало суду оригінал залізничної накладної № 42977751, комерційного акту № АQ654446/19 від 23.03.2015року та належним чином засвідчені копії: актів загальної форми № 1144 від 13.03.2015 р., № 538 від 14.03.2015 р., № 541 від 16.03.2015 р.; претензії б/н б/д, листа №ПД32 від 23.06.2015р., листа №401-0116-138 від 25.05.2015р.

У додаткових поясненнях №291/16, які надані до канцелярії господарського суду 05.01.2016р., позивач стверджує, що на підставі договору про надання послуг № 1-12/2014 від 02.04.2014р., укладеного між ТОВ «Інтерполіхім» та ТОВ «ТД «Калина-Агро», останній надає послуги вантажоодержувача товару, який належить ТОВ «Інтерполіхім» та надходить залізничним транспортом. Вантаж - аміачну селітру (добриво аміачно-нітратне) вагою 67 тон ТОВ «Інтерполіхім» поставила ТОВ «Українська агропромислова група», що підтверджується видатковою накладною № 740 від 12 березня 2015 року. ТОВ «ТД «Калина-Агро» за договірними зобовязаннями виконує функції вантажоотримувача, який відповідно до Статуту залізниць України має право звернутися з позовом про відшкодування вартості нестачі вантажу до перевізника.

На підтвердження вказаного позивач надав суду належним чином засвідчені копії договору про надання послуг № 1-12/2014 від 02.04.2014р., оригінали договору поставки №00381 від 26.02.2015року, рахунку на оплату по замовленню №1-00000381 від 26.02.2015р., видаткової накладної №1-00000740 від 12.03.2015р., платіжних доручень №7669 від27.02.2015р., №7670 від 27.02.2015р.

25.01.2016р. ТОВ «ТД «Калина-Агро» звернулось до суду з заявою про зменшення позовних вимог у порядку ст.22 ГПК України, в якій просить стягнути з відповідача 54889,50грн.

Згідно ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених ст.5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд приймає заяву про зменшення позовних вимог та розглядає позовні вимоги щодо стягнення 54889,50грн.

У даній заяві позивач також просить розглянути справу за відсутності його уповноваженого представника за наявними у справі доказами.

У судове засідання 02.02.2016р., представник позивача не зявився.

Судом задоволене клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника.

Представник відповідача у судове засідання 02.02.2016р., як і у попередні судові засідання, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, про час та місце судового розгляду справи повідомлений у відповідності з рекомендаціями, що надані у п. 6 інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" № 01-06/2052/14 від 01.12.2014, яким передбачено особливості повідомлення сторін судового процесу, у разі знаходження підприємства на території проведення АТО.

Адреса місцезнаходження ДП «Донецька залізниця», що зазначена у витягу з ЄДРПОУ: 83000, Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, буд.68. Відомості щодо перереєстрації юридичної особи відсутні.

Як встановлено у акті канцелярії господарського суду Донецької області внаслідок того, що згідно листа Харківської дирекції УДППЗ Укрпошта №7-14-197 від 06.05.2015р. відділення поштового звязку призупинили приймання та пересилання поштових відправлень на адресу населених пунктів Донецької та Луганської областей, канцелярія суду не має можливості направити поштову кореспонденцію (ухвали суду) на юридичну адресу відповідача.

Інформація про час і місце судових засідань щодо розгляду справи №905/3492/15 розміщувалась на сторінці господарського суду Донецької області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). Матеріали справи містять роздруковані та оформлені належним чином сторінки з відповідними повідомленнями.

З огляду на викладене, суд здійснив всі можливі дії направлені на повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду справи.

Згідно із пунктом 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011року у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 ГПК України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомленого представника відповідача та ненадання відповідачем певних документів у світлі приписів ст.ст. 4-3, 22, 33 та 77 цього Кодексу істотним чином не впливають на таку кваліфікацію і не можуть вважатися належною підставою для подальшого відкладання розгляду справи.

Відповідно до положень статті 81-1 ГПК України судом складено протокол, який долучено до матеріалів справи. З клопотаннями про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу сторони до суду не звертались.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані в порядку статті 43 ГПК України письмові докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд дійшов висновку про задоволення позову, зважаючи на таке.

02.04.2014року укладено договір про надання послуг № 1-12/2014, за умовами якого Виконавець - ТОВ «ТД «Калина-Агро» надає Замовнику - ТОВ «Інтерполіхім» код отримувача 486202 по залізниці (ст. Волноваха Донецької області) з отримання товару по залізничній дорозі, виконує вантажно-розвантажні роботи із застосуванням власного обладнання.

Згідно з відомостями, що містяться у накладній № 42977751 від 12.03.2015року, ПАТ «Азот» (вантажовідправник) відправив зі станції Черкаси Державного підприємства "Одеська залізниця" у пункт призначення - станція Волноваха Державного підприємства «Донецька залізниця» для ТОВ «ТД «Калина-Агро» (вантажоодержувач) вантаж - добриво аміачно-нітратне у вагоні: № 23983638 масою, визначеною відправником, - 67000 кг. Вантаж завантажено у вагон вантажовідправником. Спосіб визначення маси вантажу - по стандарту (брутто 50 кг., нетто 50 кг.). Кількість місць - 1340. Дверні огорожі встановлено. При прийманні вантажу встановлені пломби: ЗПП відправника ОСОБА_2 М2: Г692515, Г692516 (424206) Черкаси.

Завантажений відправником у вагон вантаж - добриво аміачно-нітратне (аміачна селітра) прийнятий залізницею до перевезення без зауважень та претензій до маси і стану.

За змістом статті 909 ЦК України, яка кореспондується з положеннями статті 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Загальні умови перевезення, як унормовано частиною 2 статті 908 ЦК України, визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У статті 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 з відповідними змінами та доповненнями, наголошується, що основним перевізним документом встановленої форми є накладна, оформлена відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і надана залізниці відправником разом з вантажем. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Зазначена залізнична накладна оформлена у встановленому порядку та відповідно до положень частини 2 статті 307 ГК України та статті 6 Статуту залізниць України за своєю правовою природою є двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу і підтверджує укладення договору перевезення вантажу залізничним транспортом.

З огляду на положення статей 11 ЦК України та 174 ГК України вона є підставою для виникнення у сторін цієї угоди визначених в ній прав та обовязків.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» унормовано, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідкування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству (ст. 110 Статуту).

Відповідно до ч.1 ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Пунктом а) ч. 2 ст. 129 Статуту встановлено, що для засвідчення невідповідності маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

13.03.2015р. при прийомі потягу на станції Верховцево у вагоні № 23983638 виявлено: зліва по ходу потягу ЗПУ № 692516 не порушено, відповідає документу. З правої сторони по ходу потягу ЗПУ № Г692515 зірвано. Накладено ЗПУ ст. Верховцево. Вказані обставини зафіксовані в акті загальної форми № 1144.

Згідно з актом загальної форми від 14.03.2015р. № 538 здійснено переважування вагону № 23983638 на перевірених електронних статичних 150 т. вагонних вагах. Виявилось: брутто - 82750 кг; тара по документу - 21700 кг, нетто - 61050 кг, тобто менше проти ваги, вказаної в документі на 5950 кг.

16.03.2015р. за результатами здійснення повторного огляду приміщення вагону складено акт загальної форми № 541, відповідно до якого встановлено: 2 дошки загорожі закладені папером. Папір розірваний. При перевірці кількості міст виявилось: зі сторони відкритих дверей є простір шириною 1100 см, довжиною 1800 см. та нерівномірна кількість мішків у рядках. При переваженні вагону підтверджена маса вантажу 61050 кг.

При прибутті 23.03.2015р. зазначеного вагону на станцію призначення - Волноваха ДП «Донецька залізниця» комісією проведено перевірку вантажу - кількості місць у залізничному вагоні № 23983638 та по її результатам складено комерційний акт № АQ654446/19 (форма ГУ-22), у якому зафіксовано, що вагон завантажений добривом аміачно-нітратним у мішках, фактично виявлено 1221 місць, маса одного місця при стандартній упаковці 50 кг. По документам (залізнична накладна): у вагоні значиться 1340 місць, маса одного місця при стандартній упаковці 50 кг. Тим самим нестача вантажу становить 119 мішків чи 5950 кг.

Наведений акт, яким встановлено невідповідність кількості місць та маси вантажу у вагоні, за своєю формою та змістом відповідає положенням Статуту залізниць України і Правилам складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 року № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 8 липня 2002 р. за № 567/6855. Його підписано належними уповноваженими особами ДП «Донецька залізниця», а також представником вантажоодержувача - ТОВ «ТД «Калина-Агро». Дотримано порядок і термін складання цього акту.

З огляду на наведене суд вважає, що акт № АQ654446/19 від 23.03.2015р. у відповідності до вимог частини 1 статті 26 Закону України «Про залізничний транспорт» засвідчує обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізника вантажу, та є належним доказом по справі.

Позивач звернувся до відповідача з претензію щодо відшкодування збитків, копія якої міститься в матеріалах справи.

З письмової відповіді Державного підприємства «Донецька залізниця» від 23.06.2015р. за № ПД 32 вбачається, що претензія ТОВ «ТД «Калина-Агро» відхилена на підставі статті 130 Статуту залізниць України, оскільки позивачем не додано документ, що посвідчує кількість та вартість відправленого вантажу, тобто копію рахунку.

У силу положень частини 2 статті 925 ЦК України позов до перевізника може бути пред'явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк.

Відповідальність перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу, багажу при його перевезенні встановлена нормою статті 924 ЦК України, яка кореспондується з положеннями частини 2 статті 23 Закону України «Про залізничний транспорт»: перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з ст. 113 Статуту, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Досліджені у судовому засіданні письмові докази свідчать про те, що нестача виникла під час перевезення, оскільки після пломбування та кріплення у вагонах, залізницею, на станції відправлення, вантаж був прийнятий без зауважень, що в свою чергу, свідчить про відсутність вини вантажовідправника у нестачі вантажу.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що недостача вантажу сталась внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу на шляху слідування.

Залізниця не довела, що нестача вантажу виникла з незалежних від неї причин.

У статті 114 Статуту залізниць України закріплено положення, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Частиною 1 статті 115 Статуту передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Норми природної втрати та граничного розходження у визначенні маси нетто встановлені пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644 (зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за № 862/5083): при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі становить, зокрема: 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах, - мінеральні добрива.

Відповідно до акту № АQ654446/19 від 23.03.2015 р. нестача добрива аміачно-нітратного у вагоні № 23983638 становить 5950 кг. При цьому норма природної втрати з розрахунку 1,5% від маси, зазначеної у проїзному документі - 67000 кг, складає 1005 кг (67000 :100 х 1,5).

За таких обставин фактична недостача вантажу у цьому вагоні становить 4945 кг (5950 - 1005).

Згідно рахунку на оплату по замовленню №1-00000381 від 26.02.2015р., який виставлено на виконання умов договору поставки №00381 від 26.02.2015року та сплачено, вартість однієї тони добрива аміачно-нітратного за договором становить 11 100грн.

Таким чином, вартість нестачі вказаного вантажу з урахуванням норми природної втрати становить 54889,50грн. (4945 кг Х 11 100грн.)

Представлений позивачем розрахунок розміру збитків, що вказаний у заяві про зменшення розміру позовних вимог, суд визнає вірним.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт порушення ДП «Донецька залізниця» своїх зобовязань з перевезення вантажу залізничним транспортом, унаслідок чого позивачу спричинені матеріальні збитки в сумі 54889,50грн., які підлягають відшкодуванню в судовому порядку відповідачем на користь позивача.

Приймаючи до уваги, що судом прийняте рішення про задоволення позову в повному обсязі, у відповідності до положень статті 49 ГПК України понесені позивачем при зверненні до суду витрати зі сплати судового збору в сумі 1218,00грн. підлягають стягненню з відповідача.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 4-2, 4-3, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, статтями 908, 909 Цивільного кодексу України та статтями 174, 224, 225, 307 Господарського кодексу України, Законом України «Про залізничний транспорт», Статутом залізниць України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Калина-Агро до Державного підприємства «Донецька залізниця» про стягнення 54889,50грн. задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Донецька залізниця"(83000, Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, 68, ідентифікаційний код 01074957) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Калина-Агро (85700, Донецька область, м.Волноваха, вул.Шевцової, 11А, ) 54889,50грн., витрати по оплаті судового збору в сумі 1218,00грн.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 02.02.2016року оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 04.02.2016 року.

Суддя А.М. Осадча