ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р.Справа № 916/4102/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.,

Суддів: Лисенко В.А., Гладишевої Т.Я.,

при секретарі судового засідання Молодові В.С.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, довіреність №12 від 01.02.2016 року; ОСОБА_2, довіреність №62 від 23.03.2014р.;

від відповідача ОСОБА_3, довіреність від 01.09.2015р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства ім.Димитрова

на рішення господарського суду Одеської області від 23 листопада 2015 року

по справі №916/4102/14

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства ім.Димитрова

до Агропромислового торгівельного дому «СГ» (підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю)

про стягнення 776 305,74 грн.,

ВСТАНОВИВ :

Приватне сільськогосподарське підприємство ім.Димитрова звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Агропромислового торгівельного дому «СГ» (підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) про стягнення 776 305,74 грн., з яких 530 000 грн. основної заборгованості та 246 305,74 грн. пені, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги невиконанням відповідачем грошових зобовязань за поставлений товар за договором №ЛД01 від 10.11.2011 року.

Під час розгляду справи 24 листопада 2014 року ухвалою суду за клопотанням відповідача були призначені почеркознавча та технічна експертиза (експертиза друкарських форм) для вирішення питання щодо справжності підпису представника відповідача на накладних, що надані позивачем, та видаткових накладних, наданих відповідачем, а також - чи нанесено відтиск печатки від імені юридичної особи-відповідача печаткою цього підприємства. Перелік питань визначений судом з урахуванням пропозицій щодо питань, наданих обома сторонами процесу, та викладений в ухвалі суду від 24.11.2014 року. У звязку з призначенням експертиз провадження у справі зупинялось.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23 листопада 2015 року по справі №916/4102/14 (суддя Гуляк Г.І.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення, з урахуванням висновків судових почеркознавчої та технічної експертиз, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявними у матеріалах справи видатковими накладними, наданими відповідачем, підтверджений факт передачі позивачем та прийняття відповідачем товару загальною вартістю 820 000 гривень. Вказаний товар оплачений відповідачем повністю, що підтверджується наданими позивачем виписками по його банківському рахунку в ПАТ КБ Приватбанк та не заперечується сторонами по справі. Таким чином, з огляду на недоведеність позовних вимог, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову щодо решти заборгованості у розмірі 530 000 грн., а також пені, нарахованої на суму боргу.

Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду, Приватне сільськогосподарське підприємство ім.Димитрова звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій стверджує, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи та невірно застосував норми матеріального та процесуального права, у звязку з чим просив повторно розглянути справу в повному обсязі, звернувши особливу увагу на дослідження в судовому засіданні доводів, наведених у спростуваннях висновків судових експертиз №2-г/70-псп від 22.11.2015 року, скасувати оскаржуване рішення, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Також апелянт просив призначити по справі повторну комплексну судову почеркознавчо-технічну експертизу документів-друкарських форм, виконання якої доручити Київському НДІСЕ МЮ України.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначав, що суд першої інстанції грубо порушив порядок призначення та проведення судової експертизи, а в подальшому, необґрунтовано відмовив у призначенні і проведенні повторної судової експертизи.

Апелянт стверджував, що відмова у задоволенні позову ґрунтується виключно на висновках почеркознавчої та технічної друкарських форм судових експертиз, які неможливо визнати належними і допустимими доказами внаслідок системного і грубого порушення судом і експертом вимог процесуальних норм, що регулюють порядок призначення і провадження судових експертиз.

Скаржник зазначав, що чинне законодавство виключає можливість участі експерта у відібранні зразків підписів та визначенні вихідних даних для проведення експертизи. Однак, суд в порушення вимог закону, доручив експерту особисто виконати процедуру відібрання зразків.

Представником позивача було подано спростування висновків експертиз з клопотаннями про призначення повторної комплексної експертизи, що було залишено без задоволення судом першої інстанції.

В судовому засіданні 16.02.2016 року представники апелянта підтримали правову позицію, викладену в апеляційній скарзі, та просили призначити у справі повторну комплексну експертизу, а в подальшому - скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позов в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив судове рішення по справі залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до положень ст.85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови суду.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість прийнятого рішення, судова колегія прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Одеської області та відмову в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 10 листопада 2011 року між Агропромисловим торгівельним домом СГ (підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю), що є Покупцем, та Приватним сільськогосподарським підприємством імені Димитрова, що є Продавцем, було укладено договір поставки №-ЛД61 (надалі договір поставки), за умовами якого Продавець зобовязується передати у власність, а Покупець зобовязується належним чином прийняти та оплатити на умовах цього договору товар, а саме кукурудзу.

Згідно пункту 2.3. договору поставки, передача товару здійснюється шляхом підписання сторонами видаткових накладних.

Як зазначало Приватне сільськогосподарське підприємство імені Димитрова (надалі також - позивач), ним було здійснено поставку Агропромисловому торгівельному дому СГ (підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю), надалі відповідач, вказаний в договорі поставки товар у кількості 1337.772 тони на суму 1406835 грн. Товар був отриманий представником відповідача ОСОБА_4, що діяв на підставі довіреності б/н від 10.11.2011 року, з використанням вантажного транспорту відповідача. На момент звернення до суду, як зазначав позивач, відповідачем було проведено оплату товару на загальну суму 876 835 грн., розмір основного боргу складає 530 000 грн., сума нарахованої пені - 246 305 грн. 74 копійки.

На підтвердження передачі (поставки) відповідачу товару на вказану вище суму, позивач надав накладні №10-11 від 10 листопада 2011 року на суму 31 738 грн. 25 копійок, №10-11/1 від 10 листопада 2011 року на суму 33 547 грн. 06 копійок, №12-11/1 від 12 листопада 2011 року на суму 32 779 грн. 37 копійок, №12-11/5 від 12 листопада 2011 року на суму 34 661 грн. 80 копійок, №12-11 від 12 листопада 2011 року на суму 34 851 грн. 08 копійок, №12-11/2 від 12 листопада 2011 року на суму 33 273 грн. 64 копійки, №12-11/3 від 12 листопада 2011 року на суму 33 831 грн.00 копійок, №12-11/4 від 12 листопада 2011 року на суму 35 324 грн. 32 копійки, №13-11 від 13 листопада 2011 року на суму 33 494 грн. 48 копійок, №13-11/1 від 13 листопада 2011 року на суму 31 380 грн. 70 копійок, №13-11/3 від 13 листопада 2011 року на суму 34 966 гривень 76 копійок, №13-11/5 від 13 листопада 2011 року на суму 35 240 грн. 18 копійок, №13-11/4 від 13 листопада 2011 року на суму 32 548 грн. 01 копійка, №13-11/6 від 13 листопада 2011 року на суму 35 135 грн. 03 копійки, №13-11/7 від 13 листопада 2011 року на суму 34 041 грн. 32 копійки, №13-11/2 від 13 листопада 2011 року на суму 32 863 грн. 50 копійок, №14-11 від 14 листопада 2011 року на суму 34 735 грн. 40 копійок, №14-11/5 від 14 листопада 2011 року на суму 33 568 грн. 09 копійок, №14-11/6 від 14 листопада 2011 року на суму 36 722 грн. 99 копійок, №14-11/7 від 14 листопада 2011 року на суму 37 658 грн. 94 копійки, №14-11/3 від 14 листопада 2011 року на суму 37 238 грн. 29 копійок, №14-11/1 від 14 листопада 2011 року на суму 34 293 гривні 72 копійки, №14-11/4 від 14 листопада 2011 року на суму 32 789 грн. 88 копійок, №14-11/2 від 14 листопада 2011 року на суму 37 816 грн. 69 копійок, №15-11/2 від 15 листопада 2011 року на суму 34 619 грн. 72 копійки, №15-11 від 15 листопада 2011 року на суму 32 979 грн. 18 копійок, №15-11/1 від 15 листопада 2011 року на суму 35 482 грн. 07 копійок, №15-11/4 від 15 листопада 2011 року на суму 34 440 грн. 95 копійок, №15-11/3 від 15 листопада 2011 року на суму 33 673 грн. 26 копійок, №15-11/5 від 15 листопада 2011 року на суму 35 019 грн. 35 копійок, №15-11/6 від 15 листопада 2011 року на суму 34 388 грн. 36 копійок, №15-11/7 від 15 листопада 2011 року на суму 33 178 грн. 99 копійок, №16-11/3 від 16 листопада 2011 року на суму 34 114 грн. 94 копійки, №16-11/6 від 16 листопада 2011 року на суму 34 945 грн. 73 копійки, №16-11/8 від 16 листопада 2011 року на суму 33 782 грн. 79 копійок, №16-11/4 від 16 листопада 2011 року на суму 33 399 грн. 83 копійки, №16-11/7 від 16 листопада 2011 року на суму 36 460 грн. 08 копійок, №16-11/5 від 16 листопада 2011 року на суму 33 084 грн. 35 копійок, №16-11 від 16 листопада 2011 року на суму 33 967 грн. 72 копійки, №16-11 від 16 листопада 2011 року на суму 34 661 грн. 80 копійок, №16-11/1 від 16 листопада 2011 року на суму 34 135 грн. 98 копійок.

Вказані накладні, як зазначав позивач, містять підпис від імені ОСОБА_5 та скріплені печаткою відповідача.

Також позивач в підтвердження факту поставок товару посилався на книгу обліку відвантаження с/г продукції, в якій зафіксовані вага, ПІБ водіїв та реєстраційні держномера вантажних транспортних засобів, на яких продукція вивозилась відповідачем, а також лист-відповідь Відділу організації реєстраційно-екзаменаційної роботи Управління Державтоінспекції Головного Управління МВС України в Одеській області від 29 серпня 2014 року №7/04400 щодо належності відповідачу на праві власності відповідних транспортних засобів.

У підтвердження наявності повноважень на отримання у позивача товару відповідним представником відповідача, позивачем надана довіреність б/н від 10.11.2011 року, видана відповідачем на імя ОСОБА_4 на отримання кукурудзи у кількості 2 000 тон, існування якої не заперечується відповідачем.

На підтвердження факту проведення відповідних оплат відповідачем, позивач посилався на виписки по рахунку позивача у ПАТ КБ Приватбанк на загальну суму 876 835 грн., що також підтверджується відповідачем.

Відповідач по справі, заперечуючи проти задоволення позову, зазначав, що ним було отримано від позивача товар згідно видаткових накладних РН№Д-0164 від 19.12.2011р. на суму 200 000 грн., РН№Д-0163 від 13.12.2011р. на суму 200 000 грн., РН№Д-0143 від 14.11.2011р. на суму 150 000 грн., РН№Д-0137 від 10.11.2011р. на суму 70 000 грн., РН №Д-0165 від 22.12.2011р. на суму 200 000 грн. Загальна вартість отриманого товару складає 820 000 гривень. Водночас, відповідач заперечив оформлення ним наданих позивачем накладних на отримання товару, послався на те, що такі накладні його представником ОСОБА_4 не підписувались та печаткою відповідача не скріплювались.

Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення спірної суми заборгованості у розмірі 530 000 грн. та нарахованої на неї пені, з відповідача, в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.712 Цивільного Кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

За приписами ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Положеннями ст.34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як зазначалось вище, під час розгляду справи 24 листопада 2014 року ухвалою господарського суду Одеської області за клопотанням відповідача були призначені почеркознавча та технічна експертиза (експертиза друкарських форм) для вирішення питання щодо справжності підпису ОСОБА_4 на накладних, що надані позивачем, та видаткових накладних, наданих відповідачем, а також - чи нанесено відтиск печатки від імені юридичної особи-відповідача на накладних, що надані позивачем та відповідачем, печаткою цього підприємства.

Експертизу доручено провести Одеському науково-дослідницькому інституту судових експертиз.

Перелік питань визначений судом з урахуванням пропозицій щодо питань, наданих обома сторонами процесу, як позивачем так і відповідачем за відсутності заперечень з обох сторін, та викладений в ухвалі суду від 24.11.2014 року.

Відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів №6690/03 від 03.07.2015 року, відтиски печатки Агропромисловий торгівельний дім СГ (підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) у наданих позивачем накладних нанесені однією печаткою, але не печаткою відповідача, вільні та експериментальні зразки відтисків якої надані для порівняння; відтиски печатки Агропромисловий торгівельний дім СГ (підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) розташовані у наданих на експертизу договорі поставки №-ЛД61 від 10.11.2011 року та довіреності б/н від 10.11.2011 нанесені однією печаткою; відтиски печатки Агропромисловий торгівельний дім СГ (підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) на наданих позивачем накладних та відтиски печатки Агропромисловий торгівельний дім СГ (підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) на договорі поставки №-ЛД61 від 10.11.2011 року та довіреності б/н від 10.11.2011 нанесені різними печатками.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами справи №916/4102/14 від 15 жовтня 2015 року підписи від імені ОСОБА_4 у видаткових накладних, наданих відповідачем виконані самим ОСОБА_4

Водночас, підписи від імені ОСОБА_4 у наданих позивачем накладних виконані не самим ОСОБА_4М, а іншою (-ими) особою (-ами) з наслідуванням підпису ОСОБА_4 у довіреності від 10.11.2011 (дійсна до 30.11.2011), виданій Агропромисловим торгівельним домом СГ ТОВ на імя ОСОБА_4 (після попереднього тренування та відпрацювання стереотипу виконання підписів від імені ОСОБА_4М.).

Підписи від імені ОСОБА_4 у видаткових накладних, наданих відповідачем та накладних, наданих позивачем, виконані різними особами. Встановити, чи однією особою або різними особами виконані підписи від імені ОСОБА_4 на наданих позивачем накладних встановити не вдалось з підстав, викладених у мотивувальній частині висновку експертизи.

Отже, відповідними висновками судових експертиз встановлено, що підписи від імені ОСОБА_4 в якості представника відповідача, уповноваженого на отримання товару від позивача, виконані на видаткових накладних, що надані відповідачем є справжніми. При цьому, підписи від імені вказаної особи на накладних, що надані позивачем виконані не ОСОБА_4М, а іншою особою або особами.

Крім цього, встановлено, що відтиски печатки від імені відповідача на наданих позивачем накладних нанесені не печаткою відповідача та одночасно - не печаткою, якою зроблені відтиски на договорі поставки та довіреності на отримання товару від 10.11.2011 року.

Таким чином, дві судові експертизи підтвердили факт того, що накладні, на які посилається позивач в якості існування боргу, підписані не представником відповідача, та скріплені не його печаткою.

Доводи апелянта про неможливість покладення в основу рішення судових експертних висновків судова колегія відхиляє, оскільки апелянтом не доведено допущених порушень при проведенні судової експертизи.

Зокрема, доводи апелянта про те, що експерт самостійно здійснював збирання доказів шляхом відібрання зразків підписів в судовому засіданні 20.04.2015 року не знайшли свого відображення в матеріалах справи, адже як вбачається з ухвали господарського суду Одеської області від 14.04.2015 року, експерта викликано в судове засідання для надання пояснень, а не «самостійного відбирання доказів», що неприпустимо при проведенні експертизи.

При цьому, всі матеріали направлялись до експертної установи через суд, а не безпосередньо експерту, про що свідчать супровідні листи про направлення справи до ОНДІСЕ після розгляду та задоволення клопотань експерта.

Відповідно до ч.3 ст.31 ГПК України, судовий експерт зобов'язаний за ухвалою господарського суду з'явитись на його виклик і дати мотивований висновок щодо поставлених йому питань. Висновок робиться у письмовій формі.

При цьому, суд звертає увагу, що вказаною статтею встановлено право суду викликати експерта не лише для дачі пояснень з приводу експертного висновку, а і у разі необхідності дачі пояснень з іншого приводу.

Таким чином, судова колегія зазначає, що відбирання зразків підписів судом з урахуванням пояснень судового експерта не являється порушенням, а навпаки, сприяє належному відібранню зразків у такому вигляді, який дозволяє якомога точніше провести експертне дослідження відповідно до вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.

Отже, жодного порушення норм чинного законодавства у виклику експерта до судового засідання, в якому відбирались зразки підписів, судова колегія не вбачає.

Що стосується інших порушень при проведенні експертизи, допущених експертами, колегія суддів вважає такі доводи апелянта надуманими та спрямованими на затягування процесу, адже резолютивні частини обох висновків містять категоричні висновки, які не дозволяють неоднозначного тлумачення, є повними, чітко викладеними, та не викликають сумніву в обєктивності проведених експертиз.

Судова колегія відмовляє у задоволенні вимоги апелянта про проведення повторної комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи, виходячи з такого.

Відповідно до положень п.15 Постанови Пленум Вищого господарського суду України, від 23.03.2012, № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", частинами третьою і четвертою статті 42 ГПК передбачено право господарського суду призначити додаткову або повторну судову експертизу.

Повторною визнається судова експертиза, у проведенні якої експерт досліджує ті ж самі об'єкти і вирішує ті ж самі питання, які досліджувалися і вирішувалися у первинній судові експертизі. Нові об'єкти на дослідження повторної судової експертизи подаватися не можуть, так само як не можуть ставитися на її вирішення питання, які не розглядалися попередньою експертизою.

Повторна судова експертиза призначається з ініціативи суду або за клопотанням учасників процесу, якщо висновок експерта визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або коли він викликає сумнів у його правильності, або за наявності істотного порушення норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Повторну судову експертизу може бути призначено також, якщо є розходження у висновках кількох експертів і їх неможливо усунути шляхом одержання додаткових пояснень експертів у судовому засіданні. Повторну судову експертизу слід доручати іншому експерту (експертам).

Судова колегія зазначає, що всупереч вищенаведеним положенням чинного законодавства, апелянтом не вказано, в чому саме висновок експерта являється необґрунтованим чи суперечить іншим матеріалам справи, чому він викликає сумнів у його правильності, тощо.

Скаржником також не доведено порушення судом норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Затягування проведення експертизи на 4 місяці, як стверджує апелянт, викликано заявленими клопотаннями експерта про надання додаткових доказів та необхідністю розгляду та задоволення цих клопотань судом в судовому засіданні, що не є порушенням чинного законодавства щодо порядку проведення судових експертиз.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не доведено необхідності призначення повторної комплексної судової експертизи, оскільки первісними судовими експертизи надано розгорнуті відповіді, чіткі та конкретні, стосовно питань, які ставились на вирішення експертів.

Крім того, твердження апелянта про упередженість та необєктивність експертів при проведенні експертизи не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді справи, тому немає необхідності в дорученні проведенні повторної експертизи іншій експертній установі.

При цьому, судова колегія зауважує, що при наявності сумнівів в обєктивності та упередженості судового експерта позивач не був позбавлений права заявити експерту відвід, як то передбачено ст.31 ГПК України.

Відповідно до ч.6 ст.31 ГПК України, сторони і прокурор, який бере участь в судовому процесі, мають право заявити відвід судовому експерту, якщо він особисто, прямо чи побічно заінтересований в результаті розгляду справи, якщо він є родичем осіб, які беруть участь в судовому процесі, а також з мотивів його некомпетентності.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції позивач не скористався своїм правом та не заявляв відвід судовому експерту.

Судова колегія відхиляє посилання апелянта на висновки спеціаліста Науково-дослідної лабораторії експертних досліджень ПП «Агенція 007» №168 від 27.11.2014 року та №169 від 28.11.2014 року, виходячи з такого.

Резолютивна частина висновку щодо дослідження підпису містить висновки про те, що підпис на накладних, наданих позивачем виконані однією і тією ж особою, а також про те, що підписи на накладних та підпис в довіреності від 30.11.2011 року вірогідно виконані однією і тією ж особою такий висновок не є категоричним та не є однозначною відповіддю на поставлене запитання. Крім того, дослідження проводилось без вільних та експериментальних зразків ОСОБА_4, що виключає можливість точного та обєктивного дослідження підписів та їх співставлення.

Резолютивна частина висновку щодо дослідження печатки також містить висновок в некатегоричній формі, дослідження проводилось також без вільних та експериментальних зразків відбитків печатки.

Крім того, відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, - навіть якщо відповідний документ має назву "висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи.

Судова колегія зауважує, що з висновків спеціаліста, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що при проведенні дослідження спеціаліст не попереджався про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, на відміну від судового експерта, який проводив почерконавчу та технічну експертизи в рамках справи №916/4102/14.

Ухвалою суду від 24.11.2014 року судовий експерт попереджений про відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

Також судова колегія не вбачає підстав для доручення проведення експертизи іншій експертній установі, що знаходиться в Києві, Харкові, тощо, оскільки відповідно до п.1.6 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, експертизи та дослідження проводяться експертними установами за зонами регіонального обслуговування згідно з Переліком регіональних зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України, наведеним у додатку 1 до цієї Інструкції, відповідно до якого Кіровоградську, Миколаївську, Одеську і Херсонську області обслуговує Одеський науково-дослідний інститут судових експертиз.

Отже, дослідивши матеріали справи, враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, на які він посилається в підтвердження існування заборгованості відповідача.

Згідно частини 2 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність первинні документи повинні мати таки обовязкові реквізити: особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підтвердження наявними у матеріалах справи видатковими накладними, наданими відповідачем, факту передачі позивачем та прийняття відповідачем товару загальною вартістю 820 000 гривень, який повністю оплачений.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем відсутня, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення пені.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ст.103, 105 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства ім.Димитрова залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 23 листопада 2015 року по справі №916/4102/14 залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 17.02.2016 р.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Т.Я. Гладишева

Суддя В.А. Лисенко