ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016 року Справа № 904/4374/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кузнецової І.Л. (доповідача),

суддів - Сизько І.А., Герасименко І.М.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: Бічук - представник, довіреність № 174 дійсна до 21.05.2016р.,

від відповідача: Ганжа О.Г.- представник, довіреність б/н від 23.10.2015 р.,

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства "АВАСТО-БУД" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2015р. у справі №904/4374/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд", м.Київ

до приватного підприємства "АВАСТО-БУД" , м.Дніпропетровськ

про стягнення 463 639грн.41коп. за договором фінансового лізингу

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2015р. у справі №904/4374/15 (головуючий суддя - Юзіков С.Г., судді: Воронько В.Д., Мартинюк С.В.) позов товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) "Український лізинговий фонд" задово-лено частково, з приватного підприємства (далі-ПП)"Авасто-буд" на користь позивача стягнуто 349942грн.76коп. боргу по сплаті лізингових платежів, 57206грн.81коп. пені, 49913грн.78коп. штрафу, 3076грн.06коп. трьох процентів річних, в частині вимог про розірвання договору фінансового лізингу №1940/09/13-В від 24.09.2013р. провадження у справі припинено, в решті в позові відмовлено;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин щодо неналежного виконання відповідачем зобов"язань за вказаним вище договором в частині своєчасної оплати лізингових платежів;

- при відмові в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 3500грн. по відшкодуванню додаткових витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса господарський суд зазначав, що згідно з ст.90 Закону України "Про нотаріат" стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження";

- припинення провадження у справі здійснено господарським судом у зв"язку з прийняттям відмови позивача від позову в частині вимог про розірвання договору;

- не погодившись з прийнятим рішенням, ПП"Авасто-буд" подало апеляційну скаргу, в якій просить це рішення скасувати;

- у поданій скарзі йдеться про прийняття господарським судом рішення без участі представників підприємства, про виявлення наявності неточності в розрахунках, представлених позивачем в заяві про збільшення розміру позовних вимог на суму 463639грн.41коп., у вказаній заяві позивачем зазначено, що рахунки №80890 на суму 13434грн.02коп., №8979 на суму 35969грн.76коп. за травень 2015р., №86257 на суму 13633грн.53коп., №86256 на суму 38040грн.53коп. за червень 2015р., №91346 на суму 13840грн.07коп., №91345 на суму 38706грн.45коп. за липень 2015р. не оплачені підприємством, між тим, ці рахунки були оплачені, докази у вигляді банківських платіжних доручень додані до апеляційної скарги, про те, що враховуючи вищевикладене, пряма заборгованість підприємства складає 196316грн.40коп., а не 349942грн.76коп., при цьому на вказані оплачені рахунки позивачем нараховується пеня і штраф, про надання підприємством представникам позивача нового пакету документів з проханням укладення додаткової угоди до договору щодо зменшення розміру лізингових платежів у зв"язку із збільшенням курсу долара США, а також про порушення позивачем прав підприємства внаслідок неповідомлення належним чином про звернення з заявою по збільшенню розміру позовних вимог у жовтні 2015р., хоча до цієї заяви надані докази відправлення її копії відповідачу;

- позивач вважає рішення суду обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на припинення відповідачем виконання зобов"язань по договору фінансового лізингу з листопада 2014р. з одночасним продовженням незаконної експлуатації предмета лізингу, на існування заборгованості відповідача станом на 15.05.2015р. в сумі 242752грн.52коп., на оплату відповідачем в процесі розгляду справи лізингових платежів на суму 153626грн.36коп., на те, що лізингодавець має право самостійно перерозподілити отримані від лізингоодержувача кошти згідно з черговістю, встановленою п.2.9 загальних умов договору шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок, а також на те, що на момент збільшення позовних вимог позивачем враховано сплачену відповідачем суму, але станом на дату подання цієї заяви позивачем було нараховано чергові лізингові платежі за період з травня по вересень 2015р., розмір заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором складає 349942грн.76коп.;

- 22.02.2016р. скаржником заявлено клопотання про залишення без задоволення на підставі положень ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України вимог позивача про стягнення з підприємства пені в сумі 57206грн.81коп., штрафу в сумі 49913грн.78коп. та трьох процентів річних в сумі 3076грн.06коп.;

- в обґрунтування клопотання покладені обставини щодо придбання предмета лізингу у позивача в національній валюті за 694000грн., перевищення загальної суми оплат за договором вартості самого майна і визначення її в сумі 712412грн.22коп., щодо відсутності у позивача матеріальних збитків від придбання предмета лізингу, щодо невілювання всіх витрат, які позивач міг би понести у зв"язку з девальвацією гривні п.2.6 додатку до договору, а саме коригуванням розміру лізингового платежу пропорційно зростанню курсу валют, щодо неперевищення з моменту підписання договору інфляції 200 процентів, а збільшення розміру лізингових платежів до 300 процентів, щодо зарахування збільшення лізингового платежу як винагороди позивача, збільшення вартості його послуг на 766.58 процентів, а також щодо виконання підприємством підрядних будівельних робіт, наявності заборгованості перед постачальниками будівельних матеріалів та знаходження підприємства в скрутному матеріальному становищі, доказами чого є додані до клопотання матеріальні звіти.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.09.2013р. ТОВ" Український лізинговий фонд" (лізингодавцем) та ПП"Авасто-буд" (лізингоодержувачем) укладено договір фінансового лізингу №1940/09/13-В.

Додатками до договору є: додаток №1 - графік внесення лізингових платежів, додаток №2 - специфікація, додаток №3 - загальні умови договору фінансового лізингу. Додатки являються невід"ємними частинами договору.

Додатком №2 як предмет лізингу визначено екскаватор-навантажувач КОМАТSU, модель WB93R-5.

Відповідно до п.1.1 загальних умов договору фінансового лізингу лізингодавець набуває у власність і передає в платне володіння і користування з правом викупу предмет лізингу, найменування якого вказано у специфікації, а лізингоодержувач зобов"язується прийняти предмет лізингу, оплачувати лізингові платежі, зазначені у графіку внесення лізингових платежів, а також інші платежі на умовах цього договору.

Згідно з п.п.2.1, 2.2 загальних умов лізингоодержувач зобов"язаний оплачувати лізингові платежі незалежно від виставлення та отримання рахунків лізингодавця. Лізингові платежі включають: платежі в погашення (компенсацію) вартості предмета лізингу і винагороду (комісію) лізингодавця за наданий в лізинг предмет. Порядок, розмір та терміни оплати лізингоодержувача лізингових платежів встановлюються в графіку платежів.

В п.8.4 договору та п.2.6 загальних умов сторонами узгоджено, що сплата лізингових платежів здійснюється в гривні з коригуванням курсу валют відповідно до п.2.6 загальних умов. Лізингові платежі розраховуються з використанням середньозваженого курсу української гривні до долара США на міжбанківському ринку за формулою, визначеною цим пунктом умов.

Також, в п.2.9 загальних умов при надходженні коштів (лізингових платежів) від лізингоодержувача сторони узгодили наступну черговість виконання ним своїх грошових зобов"язань:

- оплата сум штрафних санкцій (штраф, пеня), які підлягають сплаті за порушення зобов"язань;

- оплата сум компенсації витрат, понесених лізингодавцем та не відшкодованих лізинго-одержувачем;

- оплата простроченої заборгованості з нарахованої винагороди лізингодавця;

- оплата простроченої заборгованості з нарахованого лізингового платежу, що відшкодовує вартість предмета лізингу;

- оплата поточної заборгованості з нарахованої винагороди лізингодавцю;

- оплата поточної заборгованості з нарахованого лізингового платежу, що відшкодовує вартість предмета лізингу.

У разі перерахування лізингоодержувачем лізингових платежів в сумі, недостатній для повного виконання зобов"язань, та/або з порушенням зазначеної черговості, лізингодавець має право самостійно перерозподілити отримані від лізингоодержувача кошти відповідно до вищевказаної черговості.

П.п.7.1.1, 7.1.2 п.7.1 загальних умов встановлена відповідальність лізингоодержувача за несвоєчасну оплату лізингових платежів у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення та у вигляді сплати штрафу в залежності від терміну заборгованості: при затримці платежу від 2 до 10 днів - у розмірі 5 процентів від суми простроченої заборгованості, від 11 до 20 днів - 10 процентів від суми простроченої заборгованості, понад 20 днів - 15 процентів від суми простроченої заборгованості.

В додатку №1 до договору "Графік внесення лізингових платежів" сторони визначили дати нарахування та оплати платежів, призначення платежів, помісячні суми платежів, що відшкодовують вартість предмета лізингу та винагороди (комісії) лізингодавця, загальні суми платежів.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв як предмет лізингу екскаватор-навантажувач КОМАТSU WB93R-5, що підтверджується актом приймання-передачі предмета лізингу від 14.10.2013р., підписаним представниками сторін.

Відповідач порушив умови договору в частині своєчасного внесення лізингових платежів.

Станом на момент звернення з позовом заборгованість відповідача зі сплати цих платежів становила 242752грн.52коп..

Вказана сума визначена позивачем за період з 18.11.2014р. по 18.04.2015р..

У зв"язку з несвоєчасною оплатою позивач нарахував пеню в сумі 28013грн.52коп., штраф в сумі 36412грн.87коп., три проценти річних в сумі 1645грн.37коп., втрати від інфляції в сумі 50858грн.84коп. та просив суд розірвати договір фінансового лізингу №1940/09/13-В від 24.09.2013р..

В процесі розгляду справи господарським судом позивач звернувся з заявою про відмову від позову в частині розірвання договору та з заявою про збільшення розміру позовних вимог (т.1, а.с.137-139).

В заяві про збільшення розміру позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість зі сплати лізингових платежів в сумі 349942грн.76коп., пеню в сумі 57206грн.81коп., штраф в сумі 49913грн.78коп., три проценти річних в сумі 3076грн.06коп. та додаткові витрати на вчинення виконавчого напису нотаріуса в сумі 3500грн..

При цьому період, за який позивачем визначена вказана вище сума заборгованості по лізингових платежах, обчислений з 18.03. по 18.09.2015р..

Розрахунки пені, штрафу та трьох процентів річних виконано позивачем, виходячи з дат внесення лізингових платежів, встановлених відповідним графіком (додаток №1 до договору).

Докази погашення вказаної суми заборгованості в матеріалах справи відсутні та відповідачем в процесі розгляду господарським судом справи не надані.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду від 28.01.2016р. відповідачем в односторонньому порядку складено акт звірки розрахунків станом на 13.10.2015р., яким зафіксована заборгованість перед позивачем в сумі 349942грн.76коп..

Акт звірки розрахунків підписаний керівником ПП"Авасто-буд". Підпис керівника завірений печаткою підприємства. (т.2, а.с.150).

Ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.530 названого Кодексу якщо у зобов"язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ст.611 Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.2 ст.625 Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами ст.629 Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.806 Кодексу за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: порушення відповідачем зобов"язань за договором фінансового лізингу №1940/09/13-В від 24.09.2013р. в частині своєчасного внесення лізингових платежів, ненадання ним належних і допустимих доказів, які б спростовували таке порушення, позовні вимоги слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 349942грн.76коп. заборгованості по лізингових платежах, 57206грн.81коп. пені, 49913грн.78коп. штрафу та 3076грн.06коп. річних.

Одночасно колегія суддів погоджується з відмовою господарським судом в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 3500грн. по відшкодуванню додаткових витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса з посиланням на те, що згідно з ст.90 Закону України "Про нотаріат" стягнення за виконавчим написом проводиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Цілком правомірно господарський суд також припинив провадження у справі внаслідок відмови відповідача від позову в частині вимог про розірвання договору фінансового лізингу на підставі п.4 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому зазначена відмова не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

З огляду на викладене підстави для скасування рішення місцевого господарського суду відсутні.

Доводи скаржника про прийняття рішення господарським судом буз участі представника підприємства колегією суддів визнані необґрунтованими. Про час і місце розгляду справи господарським судом, у тому числі, і 13.10.2015р. скаржник був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення підприємству поштового відправлення 07.10.2015р. (т.1, а.с.162). Проте, відповідач з будь-яким клопотанням до суду не звернувся, про причини неявки представника в засідання не повідомив.

Посилання скаржника на те, що при збільшенні розміру позовних вимог позивачем не були враховані сплачені підприємством рахунки спростовуються представленими скаржником актом зірки розрахунків, яким зафіксована заборгованість по лізингових платежах в сумі 349942грн.76коп. (т.2, а.с.150).

Відносно неналежного повідомлення позивачем скаржника про заяву по збільшенню розміру позовних вимог, то при належному повідомленні його господарським судом про час та місце розгляду справи останній не був позбавлений можливості ознайомлення з цією заявою безпосередньо в судовому засіданні або заявити клопотання про оголошення перерви до 15.10.2015р. для такого ознайомлення та підготовки заперечень.

Клопотання скаржника про зменшення на підставі ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України пені, штрафу та трьох процентів річних задоволенню не підлягає.

Ч.3 ст.101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Докази звернення ПП"Авасто-буд" до господарського суду з клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій в матеріалах справи відсутні.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов"язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов"язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

У даному випадку, при зверненні з клопотанням про зменшення розміру неустойки відповідач не навів виняткових випадків, які б свідчили про наявність обставин для такого зменшення.

Причини неналежного виконання зобов"язання, пов"язані із збільшенням курсів іноземних валют, скрутним матеріальним становищем скаржника, покладені в обґрунтування клопотання, поданого до суду апеляційної інстанції, не є поважними і достатніми для зменшення розміру неустойки, оскільки сторони договору фінансового лізингу №1940/09/13-В від 24.09.2013р. знаходяться в рівних економічних умовах і суд не може своїм рішенням надавати переваг однім з них.

У зв"язку з неоплатою відповідачем лізингових платежів за ним утворилася заборгованість з початку в сумі 242752грн.52коп. за період з 18.11.2014р. по 18.04.2015р., а потім в сумі 349942грн.76коп. за період з 18.03.2015р. по 18.09.2015р., яка станом на момент розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем не сплачена, при цьому зазначений період не можна вважати незначним.

Не доведені відповідачем і обставини негайного добровільного усунення ним порушення зобов"язання за договором.

Стосовно невідповідності розміру пені та штрафу наслідкам порушення слід зазначити, що стягнуті за рішенням суду з відповідача суми пені в розмірі 57206грн.81коп. та штрафу в розмірі 49913грн.78коп. є співрозмірними з сумою заборгованості.

Також, в п.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" роз"яснено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Чинним законодавством не передбачено право господарського суду по зменшенню розміру трьох процентів річних.

Керуючись ст. ст. 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2015р. у справі №904/4374/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М.Герасименко

Суддя І.А.Сизько

Повна постанова складена 26.02.2016р.