РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016Справа № 910/12668/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання договору укладеним

за участю представників:

від позивача:Токарь Є.А. - представник за довіреністю № 10-74/2104 від 23.02.2015
від відповідача:Пронюк В.Я.- представник за довіреністю № 14-182 від 15.07.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" (далі - ПАТ "Полтаваобленерго") з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") про визнання договору укладеним.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є гарантованим постачальником природного газу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2012 р. № 705 "Про визначення гарантованих постачальників", зокрема, для підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, яким є позивач, у зв'язку з чим відповідач зобов'язаний укласти договір на постачання природного газу за нерегулюваним тарифом. Проте, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в порушення ст.ст. 179, 181, 187 ЦК України відмовляється від укладення такого договору, проект якого був направлений на адресу відповідача.

У позові ПАТ "Полтаваобленерго" просить суд визнати укладеним договір купівлі-продажу природного газу № 147-ПР, в редакції, запропонованій позивачем, від 30.12.2014 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.07.2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 р., позов ПАТ "Полтаваобленерго" задоволено, визнано укладеним договір № 147-ПР купівлі-продажу природного газу між ПАТ "Полтаваобленерго" та ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в редакції ПАТ "Полтаваобленерго".

Постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2015 року зазначені судові рішення були скасовані, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.01.2016 р. справу прийнято до свого провадження суддею Головіною К.І.

У судовому засіданні представник позивача свої вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити в повному обсязі, зазначивши, що відповідач є постачальником газу за нерегульованим тарифом, тому постанова НКРЕ від 22.09.2011 р. № 1580 "Про затвердження Типового договору на постачання природного газу за регульованим тарифом" до спірних правовідносин не застосовується.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що проект договору купівлі-продажу природного газу № 147-ПР від 30.12.2014 р., запропонований йому позивачем, не може бути ним прийнятий, оскільки позивач без складення протоколів розбіжностей змінив редакцію пунктів договору, запропонованого відповідачем раніше. Також зазначив, що постанова НКРЕ від 22.09.2011 р. № 1580 не може бути застосована, оскільки у ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відсутня ліцензія на постачання газу за регульованим тарифом. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.01.2015 р. листом № 03-17/844 позивач направив відповідачу проекти декількох договорів на купівлю-продаж природного газу, зокрема, проект договору № 147-ПР від 30.12.2014 р. Вказаний проект договору був отриманий представником відповідача 27.01.2015 р.

Предметом договору № 147-ПР від 30.12.2014 р. є поставка відповідачем (як продавцем) у 2015 році позивачу (як покупцю) природного газу, ввезеного на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, за нерегульованим тарифом (п. 1.2, 5.1., 5.2 проекту договору).

Відповідач на вказаний проект договору заперечень не надав, однак відмовився від його підписання, тому позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу природного газу № 147-ПР, укладеним в редакції, запропонованій позивачем від 30.12.2014 р.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов'язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 вказаного Закону (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) реалізація природного газу для задоволення потреб населення здійснюється гарантованими постачальниками.

Згідно зі ст. 1 вказаного Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" гарантований постачальник - це визначене у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, газопостачальне підприємство, яке не має права відмовити споживачу в укладенні договору на постачання природного газу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2012 р. № 705 "Про визначення гарантованих постачальників" Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" визначено гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів річний обсяг споживання природного газу який перевищує 3 млн. куб.м., та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії.

Споживач відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" - це юридична особа або фізична особа-підприємець, яка отримує природний газ відповідно до договору про постачання природного газу та використовує його як паливо або сировину. Як вбачається зі Статуту Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", предметом його діяльності є, зокрема, виробництво та поставка теплової енергії.

Отже, у судовому засіданні встановлено, що позивач у справі є споживачем, а відповідач - гарантованим постачальником природного газу за нерегульованим тарифом.

Відносини, які виникають між газопостачальними, газорозподільними, газотранспортними підприємствами та споживачами природного газу (крім населення), регулюються Правилами користування природним газом для юридичних осіб, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (далі - НКРЕ) № 1181 від 13.09.2012 р., дія яких поширюється на юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до п. 1.5 цих Правил гарантований постачальник, який здійснює діяльність з постачання природного газу за регульованим тарифом, укладає з усіма споживачами та субспоживачами, для яких відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 705 від 25.07.2012 р. цей постачальник визначений гарантованим, договір на постачання природного газу за регульованим тарифом, відповідно до Типового договору на постачання природного газу за регульованим тарифом, затвердженого постановою НКРЕ від 22.09.2011 р. № 1580, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.10.2011р. за №1155/19893.

При цьому, необхідно зазначити, що вказана постанова НКРЕ № 1580 від 22.09.2011 р. до договірних правовідносин між ПАТ "Полтаваобленерго" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" при укладенні договору купівлі-продажу природного газу № 147-ПР від 30.12.2014 р. не може бути застосована, оскільки вона стосується реалізації газу за регульованим тарифом, а спірні правовідносини передбачають купівлю-продаж газу за нерегульованим тарифом.

До того ж, вказана постанова НКРЕ № 1580 від 22.09.2011 р. станом на час розгляду справи втратила свою чинність на підставі постанови НКРЕ № 36 від 22.01.2015 р. "Про визнання такою, що втратила чинність, постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22.09.2011 року № 1580", яка також не повинна застосовуватись до договірних правовідносин сторін із тих же підстав, що були наведені судом відносно постанови НКРЕ № 1580 від 22.09.2011 р.

У той же час частиною 2 п. 1.5 Правил користування природним газом для юридичних осіб, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 1181 від 13.09.2012 р. передбачено, що інші гарантовані постачальники укладають з усіма споживачами та субспоживачами, для яких відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 липня 2012 року № 705 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" ці постачальники визначені гарантованими, договір на постачання природного газу відповідно до вимог законодавства України.

Отже, саме ч. 2 п. 1.5 вказаних Правил передбачено обов'язковість укладання договору гарантованого постачальника газу за нерегульованим тарифом із усіма споживачами відповідно до вимог законодавства.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначений загальний порядок укладання господарських договорів, відповідно до якого господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Частиною 3 ст. 181 Господарського кодексу України встановлено, що сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини 1 цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Згідно з ч. 4 ст. 181 Господарського кодексу України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у 20-ти денний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Відповідно до частини 1 статті 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Пунктом 3 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зобов'язане в силу закону укласти договір на постачання природного газу за нерегульованим тарифом з позивачем.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1-3 ст. 180 ГК України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Перелік істотних та обов'язкових умов договору купівлі-продажу визначено у главі 54 ЦК України.

Так, однією з істотних умов договору купівлі-продажу є оплата товару (газу), зокрема і порядок оплати простроченої заборгованості за поставлений товар (п. 6.4 проекту договору щодо черговості погашення заборгованості).

При цьому, як вбачається з заперечень відповідача, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" наполягало на тому, що даний пункт необхідно викласти у редакції, яка кореспондується з вимогами ст. 534 ЦК України та є більш прийнятною для умов зазначеного договору (купівлі-продажу).

Також до істотних умов договору купівлі-продажу відноситься відповідальність сторін за несвоєчасне виконання ними своїх зобов'язань за цим договором, умови якої сторони можуть встановити на власний розсуд. Проте, відповідач також не погодився з умовами, запропонованими позивачем в частині відповідальності покупця, а саме - виключеного штрафу за неналежне виконання ПАТ "Полтаваобленерго" своїх зобов'язань.

Також у запропонованому позивачем проекті договору було виключено умови щодо продовження терміну позовної давності тривалістю у 5 років щодо стягнення основної заборгованості та штрафних санкцій, що також відповідач не погодив, посилаючись на те, що договори, укладені зі споживачами природного газу, мають річний термін поставки, а тому, якщо контрагент з першого місяця поставки порушить грошове зобов'язання, то з урахуванням позовної давності у 1 рік ПАТ "НАК "Нафтогаз України" буде позбавлене можливості стягнути штрафні санкції за попередні періоди. При цьому, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Отже, суд зазначає, що сторонами не було погоджено всіх істотних умов договору у редакції, запропонованій позивачем.

Частиною 8 ст. 181 ГК України визначено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Таким чином, враховуючи обов'язковість укладення спірного правочину, передбачену законом, але зважаючи на те, що сторони не погодили всіх істотних умов у запропонованому позивачем проекті договору, такий договір не відповідає вимогам чинного законодавства, а отже, зобов'язати відповідача укласти такий договір у суду немає підстав.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-35, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання договору укладеним.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5, ідентифікаційний код 00131819) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 070 (дві тисячі сімдесят) грн. 60 коп. за подання апеляційної та касаційної скарги.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 15 лютого 2016 року.

Повний текст рішення підписаний 22 лютого 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.