КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Справа№ 911/2074/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2, особисто; ОСОБА_3, довіреність № б/н від 12.02.2016; ОСОБА_4, довіреність № б/н від 17.10.204; ОСОБА_5, довіреність № б/н від 02.06.2014;

від відповідача - ОСОБА_6, особисто; ОСОБА_7 довіреність № б/н від 11.06.2014,

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на рішення господарського суду Київської області від 12.11.2015 у справі №911/2074/14 (суддя Подоляк Ю.В.) за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 про стягнення 274 293, 80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 про стягнення збитків в сумі 90 782,25 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 17.07.2014 у справі № 911/2074/14 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2014 скасовано рішення місцевого господарського суду від 17.07.2014 та позов задоволено; стягнуто з відповідача 90 782,25 грн. збитків.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.03.2015 рішення господарського суду Київської області від 17.07.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2014 у справі № 911/2074/14 скасовано; справу передано на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Скасовуючи вказані судові акти суд касаційної інстанції не погодився з висновком апеляційного суду про доведеність вини відповідача у заподіянні збитків.

Крім того, в постанові Вищого господарського суду України зазначено, зокрема, наступне.

Апеляційний суд не зазначив, чи були взагалі ним встановлені будь-які обставини, які б могли дати можливість дійти до певних висновків про те, що те майно, яке позивачем було заявлено як втрачене, на час виникнення пожежі не тільки перебувало у його володінні у якості належних йому матеріальних активів, але й знаходилось в орендованому приміщенні.

Дійшовши до висновку про те, що розмір відшкодування збитків має складати 90 782,25 грн., апеляційний суд, відповідно до змісту оскаржуваної постанови, взагалі не навів на користь того ніяких доводів і не зазначив, які саме докази він приймає до уваги при вирішенні зазначеного питання і чи відповідає таке визначення розміру відшкодування вимогам законодавства, що наведені у вищезазначених правових нормах.

У цьому ж зв'язку, повністю погоджуючись з доведеністю розміру заподіяних позивачу збитків, суд, як те вбачається з наявних матеріалів справи, не звернув уваги на те, що позивач, надавши перелік втраченого внаслідок пожежі майна на загальну суму 90 782, 25 грн., підтвердив факт його придбання за відповідними накладними, лише частково. В іншій же частині позивач, що також вбачається з матеріалів справи, зазначив про те, що на підтвердження втрати решти матеріальних цінностей, він також може надати відповідні докази.

Згідно з наявними матеріалами справи ці докази позивачем надані так і не були, а отже відповідні обставини справи не були досліджені судом у відповідності до вимог чинного законодавства, а його висновки в цій же частині наявним матеріалам справи не відповідають.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови апеляційний суд, встановлюючи обставини справи, послався на акт про пожежу від 01.06.2011, складений ДПНБ Броварського управління, а також на протокол огляду місця події від цього ж числа, який знаходився в матеріалах перевірки ЖРЗПЗ від 01.06.2011 № 4577 та від 09.06.2011 № 4864.

В той же час в матеріалах справи зазначені документи відсутні, як відсутні і будь-які відомості про те, що ці документи надходили до суду і були ним досліджені безпосередньо в ході розгляду справи.

Наявність в матеріалах справи копій постанов про відмову в порушенні кримінальної справи, дійсність яких була засвідчена невстановленою судом особою, та наявні в цих постановах посилання на акт про пожежу від 01.06.2011 та протокол огляду місця події від цього ж числа, відповідно до ст.ст. 32, 33, 36, 37 ГПК України не знімало з позивача обов'язку вичерпно надати безпосередні та первинні докази існування тих обставин справи, на які він посилався в обґрунтування своїх вимог, та відповідно до статті 35 ГПК України не давало суду процесуальної можливості дійти до висновку про те, що зазначені у згаданих постановах обставини справи не потребують доказування.

Враховуючи наведені вище підстави, дану справу було направлено на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час розгляду даної справи у суді першої інстанції позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог до 274 293, 80 грн.

При новому розгляді справи, суд, виправляючи недоліки, на які вказано касаційним судом, витребував належним чином засвідчені документи щодо оформлення пожежі.

Рішенням господарського суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 911/2074/14 позов задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 271 124, 60 грн. збитків.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що оскільки позивачем доведено протиправну поведінку відповідача, яка спричинила завдання йому збитків, вину відповідача у понесених позивачем збитках та причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, позовні вимоги є обґрунтованими в частині стягнення 271124,60 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 911/2074/14 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема, недоведеністю протиправності поведінки відповідача та його вини; не доведеністю факту наявності порушення відповідачем правил пожежної безпеки.

Апелянт заперечує проти наданих позивачем при новому розгляді справи актів інвентаризації, якими позивач підтверджує наявність наведеного в них майна в приміщенні під час пожежі. Також, апелянт заперечує проти доказів, щодо підтвердження належності майна позивачу (накладні, тощо).

Крім того, відповідач вказує на недоведеність порушення ним договірних зобов'язань в контексті того, що позивач при новому розгляді обґрунтовував позов посиланням на норми законодавства, які регламентують відшкодування саме договірних збитків.

Апелянт, та його представник в судовому засіданні 15.02.2016 надали пояснення, якими підтримали апеляційну скаргу.

Позивач та його представники в судовому засіданні 15.02.2016 проти апеляційної скарги заперечили та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про відмову у задоволенні позову повністю, з наступних підстав.

Відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.09.2008 зі справи № 2-2806/08 за відповідачем було визнано право власності на самочинно добудований магазин-павільйон, що розміщений в АДРЕСА_3 загальною площею 222,1 кв.м.

Цим же рішенням міськрайонного суду було встановлено, що відповідач у 2002 році за договором купівлі-продажу придбав магазин-павільйон за адресою: АДРЕСА_3 площею 62,1 кв.м., а у 2007 році на підставі рішення сесії Броварської міської ради від 02.11.2006 за № 159-11-05 уклав з цією ж радою договір оренди земельної ділянки, площею 0,0275 га для обслуговування магазину-павільйону та здійснив реконструкцію павільйону під капітальну споруду площею 222,1 кв.м.

Між сторонами у справі було укладено договір оренди відділу магазину від 01.04.2009 відповідно до якого відповідач - орендодавець зобов'язався передати позивачеві - орендареві, а орендар зобов'язався прийняти у тимчасове володіння та користування приміщення, визначене у цьому договорі, а також сплачувати орендодавцеві орендну плату (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору приміщення, яке передається в оренду за цим договором (надалі іменується "приміщення"), знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 має загальну площу 41 квадратний метр, і належить орендодавцю на підставі договору купівлі-продажу серія АЕК № 605295 від 21.06.2002, що засвідчується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Броварським бюро технічної інвентаризації № 2-9 від 08.07.2002.

Згідно п. 2.1 договору, відділ надається в оренду на строк 1095 днів з моменту підписання договору.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами свої зобов'язань за цим договором (п. 9.1 договору).

Згідно з пунктом 4.2 договору сторони передбачили обов'язок орендодавця забезпечити реальну можливість цілодобового використання приміщення; встановити охоронну та протипожежну сигналізації; здійснювати капітальний ремонт приміщення, а також за свій рахунок і своїми силами ліквідувати наслідки аварій та пошкоджень, що трапилися не з вини орендаря.

Відповідно до пункту 5.2 договору орендар зобов'язався використовувати приміщення, що орендується, виключно за цільовим призначенням; утримувати приміщення у порядку, передбаченому санітарними і протипожежними правилами; ліквідовувати наслідки аварій, що сталися з його вини; здійснювати поточний ремонт приміщення.

Пунктами 7.1, 7.2 договору передбачено, що у випадку порушення своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, визначену договором та чинним законодавством України. Сторони не несуть відповідальності за порушення своїх зобов'язань за цим договором, якщо воно сталося не з їх вини і сторона вважається невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов'язань.

В орендованому позивачем приміщенні 01.06.2011 сталася пожежа, внаслідок якої було пошкоджено вказане приміщення та майно, яке в ньому знаходилось на момент пожежі.

Наведене підтверджується актом про пожежу від 01.06.2011 ДПН Броварського управління.

Так, згідно вказаного акту, складеного в результаті виникнення 01.06.2011 пожежі в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1", який знаходиться в АДРЕСА_3 місцем виникнення пожежі є торговий зал магазину; пожежею знищено перекриття на площі 200 м. кв., віконні рами, дверні полотнища, стіни, товарно-матеріальні цінності.

Відповідно до протоколу огляду місця події Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області від 01.06.2011, під час огляду місця події - приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" АДРЕСА_3, встановлено, що всі вікна магазину розбиті, кімнати в обгорілому стані, дах обгорілий та частково завалений.

Позивач, вважаючи, що причиною пожежі стало недотримання відповідачем правил пожежної безпеки, звернувся до суду з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 274 293, 80 грн. збитків (вартість знищеного внаслідок пожежі майна).

Справа розглядалась судами неодноразово.

За результатом нового розгляду, 12.11.2015 господарським судом Київської області прийнято рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Так, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що оскільки позивачем доведено протиправну поведінку відповідача, яка спричинила завдання йому збитків, вину відповідача у понесених позивачем збитках та причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, позовні вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з наведеним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Доводи позивача про те, що підставою пожежі стало недотримання саме відповідачем правил пожежної безпеки, та відповідно про наявність вини відповідача не підтверджуються матеріалами даної справи.

Так, Висновком дослідно-випробувальної лабораторії Головного Управління в Київської області МНС України по дослідженню причини пожежі, що виникла 01.06.2011 в будівлі магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_3 від 08.06.2011, встановлено, що ймовірний осередок виникнення горіння знаходився у верхній частині перегородки зі сторони відділу продажу продовольчих товарів ПП ОСОБА_8

Крім цього, у вказаному Висновку зазначено, що причиною пожежі могло стати коротке замкнення в системі електроживлення кондиціонеру, розташованого у відділі продовольчих товарів ПП ОСОБА_8 (приміщення №3).

Отже, вказаним висновком, на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, не встановлено точних причин виникнення пожежі, а лише зазначено про їх ймовірність.

Також, у висновку не встановлено порушення відповідачем правил протипожежної безпеки.

У такому разі покладати відповідальність на відповідача, лише на підставі припущення, є недопустимим.

Не підтверджує також наявність вини у діях відповідача і консультативний висновок Київського експертно-дослідного центру від 07.10.2014., який було виготовлено на замовлення позивача.

Так, у ньому визначено, що освітлювальна електромережа будівлі магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", в якій з'єднання струмопровідних жил проводів було виконано предметом простої механічної (холодної) скрутки не відповідає вимогам пункту 5.1.7 Правил пожежної безпеки в Україні, відповідно до яких: "З'єднання, відгалуження та окінцювання жил проводів і кабелів мають здійснюватися за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів гвинтових, болтових тощо".

При цьому, у п. 3 висновку зазначено, що невідповідність електромережі зазначеним вимогам п. 5.1.7 Правил пожежної безпеки в Україні, підвищувала пожежу небезпеку будівлі магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" і могла бути однією з обставин, яка сприяла виникненню пожежі з причини виникнення аварійного режиму (короткого замикання) в системі електроживлення кондиціонеру, розташованого в відділі продовольчих товарів ПП ОСОБА_8, що підтверджено висновком ДВЛ ГУ МНС України у Київській області від 08.06.2011.

Отже, і вказаним висновком не встановлено однозначної причини виникнення пожежі, а лише вказано, що наведене з'єднання могло бути однією з обставин, яка сприяла виникненню пожежі.

Таким чином, у вказаному висновку також зроблено припущення, що причиною пожежі могла бути невідповідність електромережі вимогам п. 5.1.7 Правил пожежної безпеки в Україні.

Точної та однозначної причини виникнення пожежі даним висновком не встановлено.

Оскільки, вказаними вище експертними висновками не встановлено точної причини виникнення пожежі, а лише зазначено про її ймовірні причини, позивачем не доведено наявності вини відповідача у понесених ним збитках.

Наведене свідчить про відсутність правових підстав для покладення відповідальності з відшкодування збитків на відповідача.

Аналогічної позиції щодо неможливості покладення відповідальності на особу у випадку встановлення лише ймовірних причин, за яких сталася пожежа, дотримується також і Вищий господарський суд України, зокрема, в наступних постановах: від 10.11.2009 у справі № 3/169-2754, від 29.10.2009 у справі № 2/2236, від 10.11.2009 у справі № 3/169-2754, від 05.01.2011 у справі № 12-3/44-08-691 та від 20.07.2011 у справі № 11/199/10.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. У даному випадку - на припущенні про певну причину пожару, оскільки в усіх наявних матеріалах справи доказах, стосовно даної обставини, вказано про ймовірність причини пожежі. Висновок про наявність вини за ймовірності причини пожару є неправильним.

На наведене місцевий господарський суд при новому розгляді справи уваги не звернув, ухваливши рішення на припущенні щодо причини пожежі, що є неприпустимим.

Крім цього, в контексті недоведеності вини з боку відповідача у виникненні пожежі, слід зазначити також і про наступні докази.

Постановою Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 10.06.2011, за результатами розгляду матеріалів перевірки (ЖРЗПЗ № 4577 від 01.06.2011, ЖРЗПЗ № 4864 від 09.06.11), в порушенні кримінальної справи за фактом пожежі по ст. ст. 194, 270 КК України відмовлено за відсутністю складу злочину.

Постановою Броварського міжрайонного прокурора Київської області від 25.07.2011 про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, зазначену вище постанову Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 10.06.2011, скасовано. Матеріали перевірки направлено начальнику Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області для організації додаткової перевірки.

Постановою Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області від 12.08.2011, за результатами додаткової перевірки по розгляду матеріалів перевірки (ЖРЗПЗ № 4577 від 01.06.2011, ЖРЗПЗ № 4864 від 09.06.11), в порушенні кримінальної справи за фактом пожежі по ст. ст. 194, 270 КК України відмовлено за відсутністю складу злочину.

Постанова про відмову у порушення кримінальної справи не може бути єдиним та беззаперечним доказом відсутності вини, але вона досліджувалась судом в контексті з іншими доказами щодо цього.

Так, у вказаній постанові зазначено, що порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, що спричинило виникнення пожежі, допущено не було, а тому в даному випадку відсутній склад злочинів, передбачених ст. ст. 194, 270 КК України.

Норми статті 270 КК України визначають покарання саме за порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки.

Так, за ч. 1 вказаної статті порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, якщо воно спричинило виникнення пожежі, якою заподіяно шкоду здоров'ю людей або майнову шкоду у великому розмірі, - карається штрафом від п'ятдесяти до ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Слід зазначити, що для вирішення питання щодо порушення або відмови у порушенні кримінальної справи є необхідним встановлення елементів складу злочину.

Отже, для порушення кримінальної справи за статтею 270 КК України (порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки) слідчими органами досліджувалось питання наявності у діях відповідача складу злочину.

В Постанові Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області від 12.08.2011, також, як і в наведених вище експертних висновках зазначено, що пожежа могла статися (не однозначно сталася) внаслідок короткого замкнення.

Далі в Постанові зазначено: порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, що спричинило виникнення пожежі допущено не було, а тому в даному випадку відсутній склад злочину.

Наведене в свою чергу є також черговим доказом відсутності (недоведеності) вини з боку відповідача не тільки у вчиненні злочину, а й у вчиненні правопорушення, за яке передбачена цивільно - правова відповідальність у вигляді покладення на винну особу збитків.

При цьому, також слід додати, що вказана постанова Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області від 12.08.2011 не оскаржена та є чинною.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

Цивільно-правова відповідальність у вигляді стягнення шкоди (збитків), настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: протиправна поведінка, шкода, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Виходячи з наведеного, суду не доведено належним чином всіх складових обставин, що можуть бути підставами стягнення з відповідача заявлених збитків, що відповідно унеможливлює задоволення позову.

З урахуванням не доведення вини відповідача, що виключає можливість задоволення позову, інші спірні обставини даної справи не можуть вплинути на результат її розгляду.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд необґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об'єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційна інстанція має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання позовної заяви та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на рішення господарського суду Київської області від 12.11.2015 у справі №911/2074/14 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 про стягнення 274 293, 80 грн. задовольнити повністю.

2. Рішення господарського суду Київської області від 12.11.2015 у справі №911/2074/14 про часткове задоволення позову скасувати.

3. Прийняти нове рішення по справі №911/2074/14, яким у задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 про стягнення 274 293, 80 грн. відмовити повністю.

4. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (07400, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (07400, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 6 034 грн. 36 коп.

5. Доручити господарському суду Київської області видати відповідний наказ.

6. Матеріали справи №911/2074/14 повернути до господарського суду Київської області.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко