РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016Справа №910/31221/15

За позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до Приватного підприємства «Вояж»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1) Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

2) Київська міська рада

про стягнення 100 495,81 грн. та виселення з орендованого майна

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Швед Я.О. за довіреністю № 104 від 02.06.2015 р.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи-1: Костюк О.М. за довіреністю № 062/02/07-24 від 04.01.2016 р.

від третьої особи-2: Костюк О.М. за довіреністю № 225-КМГ-4536 від 18.12.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Комунального підприємства «Київський метрополітен» до Приватного підприємства «Вояж» про стягнення 100 495,81 грн. (з яких: 90 618,53 грн. основного боргу, 934,87 грн. трьох відсотків річних та 8 942,41 грн. пені), у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди № 26-Упр(Ор)-10 від 11.05.2010 р. та виселення з орендованого майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 р. за даною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/31221/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 18.01.2016 р., залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Київську міську раду, зобов'язано сторін та третіх осіб надати певні документи та пояснення.

Через відділ діловодства та документообігу суду 13.01.2016 р. від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали, які залучено до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 14.01.2016 р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю прибуття у судове засідання та необхідністю подання доказів, а також необхідністю ознайомитися з матеріалами справи.

Представники позивача та третіх осіб у судовому засіданні 18.01.2016 р. проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи заперечили.

Розглянувши дане клопотання, суд його відхилив з тих підстав, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника. Також відповідачем не виконано вимог ухвал суду у даній справі, оскільки він міг подати витребуваний судом письмовий відзив на позовну заяву через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва, як він це зробив, подавши клопотання про відкладення розгляду цієї справи. Крім того, відповідачем отримано ухвалу про порушення провадження у справі 23.12.2015 р., про свідчить поштове повідомлення, яке міститься у матеріалах справи, отже у відповідача було достатньо часу для підготовки та подачі до суду доказів у справі.

Однак відповідач наданими йому процесуальними правами не скористався, у зв'язку з чим це клопотання визнається судом необґрунтованим та підлягає відхиленню.

Представник позивача в судовому засіданні 18.01.2016 р. надав суду на виконання вимог ухвали оригінали документів для огляду в судовому засіданні; надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник третьої особи-1 в судовому засіданні 18.01.2016 р. надав усні пояснення по суті спору, які залучено до матеріалів справи.

Представники третіх осіб підтримали позицію позивача.

Відповідач уповноважених представників у судове засідання18.01.2016 р. не направив, проте, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду не виконав.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, у зв'язку з неявкою представника відповідача у призначене судове засідання, не виконанням ним вимог ухвали суду та для витребування у позивача додаткових доказів у справі, керуючись ст. 77 ГПК України, ухвалою від 18.01.2016 р. розгляд справи відклав на 27.01.2016 р.; зобов'язав учасників судового процесу надати суду певні документи та пояснення.

20.01.2016 р. через відділ діловодства господарського суду від позивача надійшов детальний розрахунок позовних вимог, який залучено до матеріалів справи.

21.01.2016 р. через відділ діловодства господарського суду від третьої особи-1 надійшли письмові пояснення по суті спору, які залучено до матеріалів справи.

27.01.2016 р. через відділ діловодства господарського суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.01.2016 р. просив суд відкласти розгляд справи для надання йому можливості представити суду додаткові докази у справі, у зв'язку з чим подав клопотання про продовження строку розгляду спору в даній справі.

Представники позивача та третіх осіб заперечили проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.01.2016 р.. керуючись ст. 69 ГПК України, продовжено строк вирішення спору в справі № 910/31221/15.

Представник позивача в судовому засіданні 27.01.2016 р. надав усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.01.2016 р. проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представники третіх осіб в судовому засіданні 27.01.2016 р. підтримали позицію позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд, керуючись ст. 77 ГПК України, оголосив перерву в судовому засіданні 27.01.2016 р. до 17.02.2016 р. о 09:20 год. та обов'язав відповідача надати суду в строк до 10.02.2016 р. акти, на які він посилається у своїх поясненнях по суті спору.

12.02.2016 р. через відділ діловодства господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, які залучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 17.02.2016 р. надав суду усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представники третіх осіб в судовому засіданні 17.02.2016 р. підтримали позицію позивача.

Представник відповідача в судове засідання 17.02.2016 р. не з'явився, про поважні причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час і місце судового засідання та про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

У судовому засіданні 17.02.2016 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення учасників судового процесу, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (надалі - орендодавець) та Приватним підприємством «Вояж» (надалі - орендар) було укладено договір оренди № 26-Упр(Ор)-10 від 11.05.2010 р. (надалі - договір), відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення Київради від 18.12.2008 р. № 860/860 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря), далі - об'єкт оренди за адресою: станція метро «Осокорки» (вестибюль № 2), для торгівлі непродовольчими товарами.

Відповідно до п. 5.2 Статуту КП «Київський метрополітен», його майно є комунальною власністю територіальної громади м. Києва і закріплене за ним на праві господарського відання.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про транспорт» нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов'язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Відповідно до п. 2.1. договору, об'єктом оренди є частина вестибюлю (переходу), визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 31,9 кв. м., згідно з викопіюванням з Схеми тимчасового розташування МАФ (малої архітектурної форми), що складає невід'ємну частину цього договору.

Вартість об'єкта оренди згідно з затвердженим 10.03.2010 р. звітом про експертну (незалежну) оцінку станом на 30.11.2009 р. становить 137 500,00 грн. без ПДВ (п. 2.2. договору).

Об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Київський метрополітен» (п. 2.4. договору).

Згідно з п. 3.1. договору, за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі рішення Київради від 18.12.2008 р. № 860/860 та Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київради від 28.09.2006 р. № 34/91, та на дату підписання договору місячний розмір якої відповідно з розрахунком орендної плати (додаток № 2), що є невід'ємною частиною цього договору, становить: 181,21 грн. за 1 кв. м. орендованої площі, що в цілому за об'єкт оренди станом на квітень 2010 року (з урахуванням індексу інфляції за березень 2010 р.) складає 5 780,73 грн. без ПДВ.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору, додатково орендар сплачує орендодавцю разом з орендною платою: податок на додану вартість у розмірах, порядку, визначених законодавством України; відшкодовує витрати на утримання об'єкта оренди за окремим договором, укладеним з орендодавцем.

Згідно з п. 3.5. договору, всього сума по договору з урахуванням ПДВ 20 % з розрахунку на квітень 2010 р. складає 6 936,88 грн.; оплата по договору проводиться орендарем, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Пунктом 3.6. договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

У відповідності до п. 3.8. договору, вартість витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг по і технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внугрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у т. ч.: покрівлі, фасаду, вивіз сміття, тощо, не входить до складу орендної плати та сплачується орендарем окремо на підставі договорів, укладених орендарем з організаціями, що надають такі послуги.

Згідно з п. 3.9. договору, зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечується у вигляді авансової орендної плати в розмірі не менше, ніж орендна плата за два місяці. Орендар сплачує авансовий платіж протягом 10 календарних днів з дати підписання договору. Орендодавець зараховує авансовий платіж як орендну плату за два місяці. Індексація орендної плати в цьому випадку проводиться відповідно до Методики розрахунку орендної плати.

Відповідно до п. 3.10. договору, орендар має право сплачувати орендну плату авансом за будь-який період в межах строку дії договору. Індексація орендної плати в цьому випадку проводиться у відповідності до Методики розрахунку пропорції розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем (балансоутримувачем) та порядку використання орендної плати і порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва.

Пунктом 4.1. договору визначено, що орендодавець зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору з додатками передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об'єкт оренди. У разі непідписання акта приймання-передачі в силу вступає рішення Київради.

Згідно з п. 4.2. договору, орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

За умовами п. 4.9. договору, орендар зобов'язаний самостійно сплачувати вартість фактично спожити комунальних послуг постачальникам таких послуг, які надаються за окремими договорами, укладеними орендарем з цими організаціями (водопостачання, каналізація, газ, електрична та теплова енергія, вивіз сміття, технічне обслуговування обладнання і т.п.) за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання, та пропорційну орендованій площі частку витрат на утримання прибудинкової території, на ремонт покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо, та послуг по технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внутрішньо будинкових мереж.

У місячний термін після укладення цього договору орендар повинен надати орендодавцю копії договорів, передбачених цим підпунктом.

Відповідно до п. 4.14. договору, орендар після припинення дії договору оренди та у разі відмови у продовженні договору оренди зобов'язаний протягом 10 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі орендодавцю. У разі невиконання пункту 4.14. в силу вступає рішення Київради. При цьому оплата по договору нараховується орендодавцем та сплачується орендарем до дати фактичного повернення об'єкта оренди та підписання акту прийому-передачі.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що при несплаті орендарем орендної плати протягом 3 місяців з дня закінчення строку поточного платежу орендодавець порушує справу в господарському суді про дострокове розірвання договору та примусове виселення орендаря.

Згідно з п. 6.2. договору, за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

У випадку примусового стягнення несвоєчасно сплаченої орендної плати, у порядку, встановленому законодавством України, з орендаря також стягуються у повному обсязі втрати, пов'язані з таким стягненням.

Відповідно до п. 6.7. договору, при невиконанні або порушенні однією із сторін умов цього договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін за рішенням суду.

За умовами п. 7.5. договору, у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

В акті приймання-передачі зазначається технічний стан об'єкта оренди на дату повернення.

У відповідності до п. 9.7. договору, на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду, господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами.

Згідно з п. 9.1. договору, даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє з 12.05.2010 р. до 10.05.2013 р. (2 роки 364 дні).

На виконання умов договору Комунальне підприємство «Київський метрополітен» передало ПП «Вояж» орендоване приміщення за актом приймання-передачі майна в оренду від 12.05.2010 р., підписаним та скріпленим печатками сторін.

З пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що враховуючи норми ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ст. 764 ЦК України, КП «Київський метрополітен» листом від 15.05.2013 р. № 11-03/376 було повідомлено відповідача про те, що договір оренди № 26-Упр(Ор)-10 від 11.05.2010 р. продовжуватись не буде та необхідність звільнити орендоване майно.

Однак, ПП «Вояж» не виконало умови п. 4.14. та 8.5.6. договору, проігнорувало вимогу щодо звільнення орендованого майна від тимчасових конструкцій та фактично продовжувало використовувати об'єкт оренди.

Відповідач з квітня 2015 р. до жовтня 2015 р. не сплачував орендну плату, внаслідок чого в нього виникла заборгованість по орендній платі за договором, яка станом на 15.11.2015 р. складає 90 618,53 грн.

За таких обставин, Комунальне підприємство «Київський метрополітен» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Приватного підприємства «Вояж» про стягнення 100 495,81 грн. (з яких: 90 618,53 грн. основного боргу, 934,87 грн. трьох відсотків річних та 8 942,41 грн. пені), у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди № 26-Упр(Ор)-10 від 11.05.2010 р. та виселення з орендованого майна.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з ч. 1 статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», істотними умовами договору оренди є: орендна плата з урахуванням її індексації; виконання зобов'язань; відповідальність сторін.

Відповідно до ч. 3 статті 291 Господарського кодексу України, договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Пунктом 9.7. договору передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду, господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами.

За умовами ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах зазначених у договорі оренди.

З вказаних правових норм вбачається, що після закінчення строку дії договору оренди орендар зобов'язаний звільнити орендоване приміщення та передати його орендарю.

У відповідності до п. 7.5. договору, у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

В акті приймання-передачі зазначається технічний стан об'єкта оренди на дату повернення.

За приписами ч. 1 ст. 782 Цивільного кодексу України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Київський метрополітен» виконало залежним чином свої зобов'язання за договором оренди № 26-Упр(Ор)-10 від 11.05.2010 р. щодо передачі об'єкту оренди орендарю, тоді як ПП «Вояж» свої зобов'язання за даним договором щодо повернення об'єкту оренди та оплати орендних платежів за період з квітня 2015 р. до жовтня 2015 р. за фактичне користування об'єктом оренди не виконав, у зв'язку з чим в нього існує заборгованість у розмірі 90 618,53 грн., у зв'язку з чим КП «Київський метрополітен» підтримує позовні вимоги щодо стягнення даної заборгованості з відповідача, виселення та зобов'язання демонтувати тимчасові конструкції (кіоски), і просить їх задовольнити.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведено належними доказами надання послуг з оренди нерухомого майна, зокрема, не надано акти надання послуг. Крім того, відповідач посилається на те, що КП «Київський метрополітен» не є власником орендованого майна, однак відмовилось продовжити строк дії договору оренди № 26-Упр(Ор)-10 від 11.05.2010 р., хоча рішенням постійної комісії з питань власності Київської міської ради від 31.10.2013 р. № 08/283-1239 було погоджено питання щодо продовження строку дії зазначеного договору. таким чином, на думку відповідача, договір оренди взагалі мав укладатися між ним та Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Також відповідач зазначив, що позивач безпідставно 01.04.2015 р. відключило електроенергію відповідачу.

Господарський суд не приймає доводи відповідача, оскільки відповідно до п. 2.4. договору оренди № 26-Упр(Ор)-10 від 11.05.2010 р., об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП «Київський метрополітен».

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що територіальними громадами сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

У відповідності до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядженнями об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування у місті Києві є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності громади міста або знаходяться в її управлінні.

Пунктом 5.2. Статуту КП «Київський метрополітен» передбачено, що майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Києва і закріплено за ним на праві господарського відання.

Право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника (ст. 136 Господарського кодексу України).

Предметом діяльності КП «Київський метрополітен» у відповідності до п. 3.2. Статуту КП «Київський метрополітен» є, в тому числі, надання в оренду приміщень, обладнання іншим підприємствам та установам.

З пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що враховуючи норми ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ст. 764 ЦК України, КП «Київський метрополітен» листом від 15.05.2013 р. № 11-03/376 було повідомлено відповідача про те, що договір оренди № 26-Упр(Ор)-10 від 11.05.2010 р. продовжуватись не буде та необхідність звільнити орендоване майно.

Однак, ПП «Вояж» не виконало умови п. 4.14. та 8.5.6. договору, проігнорувало вимогу щодо звільнення орендованого майна від тимчасових конструкцій та фактично продовжувало використовувати об'єкт оренди.

Також господарський суд зауважує, що Департамент комунальної власності м. Києва в письмових поясненнях, наданих на вимогу суду, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Щодо факту відключення електричної енергії позивачем відповідачу, то господарський суд не приймає до уваги дану обставину, оскільки вона не відноситься до предмету позову в даній справі.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку про припинення строку дії договору оренди № 26-Упр(Ор)-10 від 11.05.2010 р.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

За таких обставин, оцінивши всі надані докази та пояснення в їх сукупності, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо виселення орендаря та зобов'язання демонтувати тимчасові ороджуючі конструкції (кіоски), а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, а тому позовні вимоги про виселення з нерухомого майна та демонтування тимчасової огороджуючої конструкції (кіоски), що належить ПП «Вояж», визнаються судом такими, що підлягають задоволенню.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи те, що відповідач після припинення договору оренди, об'єкт оренди за актом приймання-передачі позивачу не передав, при цьому, доказів сплати орендної сплати за період з квітня 2015 року по жовтень 2015 року суду не надав, згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України та 193 ГК України, заявлені позовні вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 90 618,53 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач за прострочення строків сплати орендних платежів, нарахував та просить стягнути з відповідача 8 942,41 грн. пені за період з червня 2015 р. до жовтня 2015 р.

Відповідно до ч. 1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з п. 1. статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що відповідачем прострочено виконання свого обов'язку по своєчасній сплаті орендних платежів за період з квітня 2015 р. до жовтня 2015 р., що є підставою для застосування до відповідача господарських санкцій, обумовлених договором, та відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Згідно з п. 6.2. договору, за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, за згодою сторін може бути перерахована за період дії терміну позовної давності, але розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Здійснивши перерахунок пені, з урахуванням умов договору, ст. 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання, порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню повністю, а саме, в сумі 8 942,41 грн.

Позивач просить суд також стягнути з відповідача 934,87 грн. трьох відсотки річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок трьох відсотків річних, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних підлягають задоволенню повністю, в сумі 934,87 грн.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги Комунального підприємства «Київський метрополітен» до Приватного підприємства «Вояж» підлягають задоволенню повністю.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Виселити Приватне підприємство «Вояж» (вул. Ревуцького, 12 А, м. Київ, 02068, ідентифікаційний код 23730362) з орендованого за договором оренди від 11.05.2010 № 26-Упр(Ор)-10 нерухомого майна (частини вестибюлю (переходу) станції метро «Осокорки» (вестибюль № 2), загальною площею 31,9 кв. м., визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) ПП «Вояж» (вул. Ревуцького, 12 А, м. Київ, 02068, ідентифікаційний код 23730362) згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ.

3. Зобов'язати Приватне підприємство «Вояж» (вул. Ревуцького, 12 А, м. Київ, 02068, ідентифікаційний код 23730362) у строк не пізніше 10 (десяти) календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски), що належать Приватному підприємству «Вояж» (вул. Ревуцького, 12 А, м. Київ, 02068, ідентифікаційний код 23730362) та знаходяться за адресою: станція метро «Осокорки» (вестибюль № 2), загальною площею 31,9 кв. м., згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ.

4. Стягнути з Приватного підприємства «Вояж» (вул. Ревуцького, 12 А, м. Київ, 02068, ідентифікаційний код 23730362) на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» (проспект Перемоги, 35, м. Київ, 03056, ) 90 618 (дев'яносто тисяч шістсот вісімнадцять) грн. 53 коп. основного боргу, 934 (дев'ятсот тридцять чотири) грн. 87 коп. трьох відсотків річних, 8 942 (вісім тисяч дев'ятсот сорок дві) грн. 41 коп. пені та 3 943 (три тисячі дев'ятсот сорок три) грн. 45 коп. витрат на сплату судового збору.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.02.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина