ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016 року Справа № 904/8182/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Іванов О.Г.

секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №б/н від 12.10.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2, адвокат, посвідчення №49 від 03.12.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РУШ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015р. у справі №904/8182/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енігма Лтд", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РУШ", м.Дніпропетровськ

про стягнення 343000, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Енігма Лтд" звернулося з позовом про стягнення з ТОВ "РУШ" суми 343271,44 грн. заборгованості, що складається з 99697,80 грн. - заборгованості з орендної плати, 45946,84 грн. пені та 197356,00 грн. вартості відновлювального ремонту. Позовні вимоги позивача обґрунтовані посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору №01-09/Е323/2013 від 01.09.2013р. та Додаткової угоди №1 від 01.09.2013р.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015р. у справі №904/8182/15 (суддя Рудовська І.А.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "РУШ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енігма Лтд" 99697,80 грн. - заборгованості з орендної плати, 45946,84 грн. - пені, 197356,00 грн. - вартості відновлювального ремонту приміщення, 5145,00 грн. - судового збору. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Енігма Лтд" надмірно сплачений судовий збір в розмірі 1720,42 грн., перерахований згідно квитанції №76079025 від 31.08.2015 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №904/8182/15.

Рішення місцевого господарського суду вмотивовано тим, що із матеріалів справи встановлено факт існування непогашеної відповідачем перед позивачем заборгованості з орендної плати у сумі 99697,80 грн., яка утворилася внаслідок того, що починаючи з лютого 2014 року відповідач почав сплачувати орендну плату без належних коригувань її розміру відповідно до змін офіційного курсу гривні до долара США, встановлених НБУ на дату здійснення таких платежів. Також суд дійшов до висновку, що означене порушення зобовязання у відповідності до умов договору та чинного законодавства є підставою для застосування господарських санкцій, тому перевіривши здійснені позивачем нарахування пені, визнав їх такими, що підлягають задоволенню. Також суд встановив, що в результаті погіршень стану та пошкодження орендованих приміщень за період їх користування відповідачем, внаслідок чого вони потребують відновлювального ремонту, кошторисна вартість якого складає 197356,00 грн., відповідно до умов договору та чинного законодавства у відповідача виник обовязок відшкодувати позивачу вартість такого ремонту.

Не погодившись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 року у справі №904/8182/15, ТОВ "РУШ" (відповідач) звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилається на неповне зясування судом усіх фактичних обставин справи, що мають значення для її вирішення, на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків викладених у рішенні, що мають значення для справи, тому просить скасувати означене рішення суду повністю.

В обґрунтування своїх вимог у апеляційній скарзі відповідач вказує, зокрема, на те, що суд не звернув уваги та не надав правової оцінки наданим актам здачі-прийняття робіт (надання послуг); не врахував доводів та доказів відповідача, що підтверджують повернення приміщень в належному стані, а крім того не застосував до спірних відносин, які виникли з приводу вимог про відшкодування вартості відновлювального ремонту, позовної давності, про що було заявлено відповідачем. Вказує на відсутність у позивача доказів, які б свідчили про фактичне виконання робіт з відновлювального ремонту та оплату позивачем вартості таких робіт. Також, за твердженням відповідача, суд не надав правової оцінки незаконному заволодінню позивачем майном відповідача (двома кондиціонерами) на загальну суму 31625,00 грн.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.11.2015р. апеляційну скаргу ТОВ "РУШ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015р. у справі №904/8182/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Величко Н.Л., Іванов О.Г.

ТОВ "Енігма Лтд" (позивач) у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що зміст рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015р. у справі №904/8182/15 відповідає вимогам ст. 84 ГПК України. Щодо спірних обставин позивач не погоджується з думкою відповідача про те, що акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) є достовірним та належним доказом узгодженого сторонами розміру орендної плати за період з лютого по червень 2014 року включно. Вказує, що відповідач не виконав умов договору укладеного договору у повному обсязі у частині оплати орендних платежів, тому у позивача виникло право стягнути суму боргу у судовому порядку та стягнути з відповідача пеню за неналежне виконання договірних зобов'язань. Посилається на те, що в момент укладання договору оренди позивач передав відповідачеві приміщення у стані, що відповідає умовам договору найму та його призначення, натомість після повернення майна ці приміщення потребували відновлювального ремонту, чим позивачеві було спричинено реальні збитки, право на відшкодування яких передбачено договором та чинним законодавством. Звертає увагу на те, що відзив позивача на позов не містить заяви про застосування позовної давності до вимог щодо відшкодування витрат у звязку з пошкодженням приміщень, а містить лише зміст статті 786 ЦК України та твердження про те, що відповідач повернув приміщення 31.08.2014р., отже строк позовної давності щодо вимог про відшкодування збитків у звязку з пошкодженням речі сплив 30.08.2015р. Зі своєї сторони позивач вважає, що враховуючи на те, що відповідач відмовився від передачі приміщення і складання акту приймання-передачі у встановленому законом і договором порядку, у нього немає підстав стверджувати, що він повернув орендоване приміщення 31.08.2014р. Просить залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

В судовому засіданні 10.02.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до статті 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енігма Лтд" (наймодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РУШ" (наймодавець) був укладений Договір найму (оренди) майна №01-09/Е323/2013 від 01.09.2013р. (далі - Договір) за умовами якого (п. 1.1.) наймодавець передає, а наймач приймає в строкове платне володіння і користування на умовах піднайму (суборенди) частину підвальних приміщень площею 278 квадратних метрів (далі - приміщення) у нежитловому будинку, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Верхній Вал/Житньоторзька, 16/4, літ. А, А' (далі - будинок).

За цим Договором наймач зобов'язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі, передбачені цим Договором та додатковими угодами (п.5.2.2. Договору).

Згідно п. 3.1. вказаного Договору, плата за орендовані приміщення, інші пов'язані з цим Договором платежі та порядок розрахунків між сторонами встановлюється сторонами додатково в додаткових угодах, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до умов п. 1.3. Додаткової угоди №1 від 01.09.2013р. до вказаного Договору, орендна плата за користування приміщеннями за цим Договором встановлюється сторонами в гривнях в розмірі, еквівалентному 20 доларів США по курсу НБУ на день здійснення оплати за один квадратний метр площі на місяць, що загалом складає суму еквівалентну 5544 доларів США по курсу НБУ на день здіснення оплати на місяць за всі приміщення. В склад орендної плати не входить ПДВ, оскільки наймодавець є платником єдиного податку. По закінченні кожного місяця сторони підписують акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Пунктом 1.4. Додаткової угоди №1 від 01.09.2013р. до Договору визначено, що всі розрахунки здійснюються в гривнях, за офіційним обмінним курсом іноземних валют, встановленим Національним банком України на дату здійснення наймачем такого платежу.

Згідно п. 1.7. Додаткової угоди №1 від 01.09.2013р. до Договору орендна плата сплачується наймачем помісячно, в терміни до 25-го числа поточного місяця.

В п. 1.11. Додаткової угоди №1 від 01.09.2013р. до Договору встановлено, що розмір орендної плати може бути змінено виключно за погодженням сторін шляхом укладення додаткової угоди до цього Договору.

З акту приймання-передачі нежитлового приміщення до Договору найму (оренди) майна №01-09/Е323/2013 від 01.09.2013р. вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування частину підвальних приміщень площею 278 квадратних метрів у нежитловому будинку, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Вал/Житньоторзька, 16/4, літ. А, А' 9. Стан приміщення, що передається в оренду є задовільним та влаштовує Наймача (а.с. 14 т. 1).

За умовами п. 8.1. Договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та дії до 31 серпня 2014 року включно.

У зв'язку зі спливом строку дії договору оренди, відповідач звільнив орендовані приміщення та передав позивачеві ключі від вхідної двері та інших приміщень, що підтверджується розпискою представників сторін від 01.09.2014р. (а.с. 68 т. 1).

Із наданих відповідачем ОСОБА_3 здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з лютого по 2014 року по червень 2014 року включно (а.с. 79-83 т.1) вбачається, що позивачем були надані, а відповідачем отримані послуги з оренди приміщень, вартість яких складала: за лютий 2014 року - 44313,20 грн.; за березень 2014 року - 44313,20 грн.; за квітень 2014 року - 44313,20 грн.; за травень 2014 року - 44313,20 грн. за червень 2014 року - 44313,20 грн. та що сторони одна до одної претензій не мають.

Згідно банківських виписок по особовим рахункам позивача (а.с. 23-28 т. 1), підтверджується факт оплати відповідачем за оренду приміщень: 24.03.2014р. в сумі 44313,20 грн. - за лютий 2014 року; 23.04.2014р. в сумі 44313,20 грн. - за березень 2014 року; 22.05.2014р. в сумі 44313,20 грн. - за травень 2014 року; 24.06.2014р. в сумі 444313,20 грн. - за червень 2014 року; 23.07.2014р. в сумі 44313,20 грн. - за липень 2014 року.

У своїй позовній заяві позивач зазначає, що починаючи з лютого 2014 року відповідач почав сплачувати орендну плату без належних коригувань її розміру відповідно до змін офіційного курсу гривні до долара США, встановлених НБУ на дату здійснення таких платежів, внаслідок чого утворився основний борг у розмірі 99697,80 грн. за період з 01.02.2014р. по 31.07.2015р.

Наведеними позивачем у позовній заяві розрахунком (а.с. 3-5 т. 1) та наданими до матеріалів справи відомостями про офіційний курс валют, встановлений Національним банком України: за станом на 25.02.2014р. - 903,7700 грн. за 100,00 доларів США, за станом на 24.03.2015р. - 1019,6500 грн. за 100,00 доларів США, за станом на 23.04.2014р. - 1151,2850 грн. за 100,00 доларів США, за станом на 22.05.2014р. - 1173,0460 грн. за 100,00 доларів США, за станом на 24.06.2014р. - 1189,2063 грн. за 100,00 доларів США, за станом на 23.07.2014р. - 11164,4375 грн. за 100,00 доларів США (а.с. 29-34 т. 1) - підтверджено, що різниця між сумарною вартістю орендної плати, яка мала визначатися відповідно до умов Додаткової угоди №1 від 01.09.2013р. до Договору найму (оренди майна) №01-09/Е323/2013 від 01.09.2013р., та сумарною фактичною оплатою, яку здійснив відповідач, у період з 25.02.2014р. по 24.07.2014р. складає суму 99967,80 грн.

Причиною цього спору є питання про відповідність умовам договору та чинному законодавству вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати, яка визначається як різниця між гривневим еквівалентом визначеного сторонами розміру орендної плати у доларах США на момент укладання договору та на дату фактичного здійснення наймачем такого платежу, з огляду на підписання між сторонами актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), у яких вже було визначено загальну вартість послуг без врахування курсової різниці іноземної валюти (долар США) до національної валюти України (гривня). Питання правомірності вимог позивача про стягнення пені є похідним від вимог про стягнення заборгованості з курсової різниці у вартості послуг оренди. Причиною спору є також питання існування підстав для відшкодування за вимогою позивача збитків, пов'язаних з пошкодженням орендованого майна.

Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здіснення господарської діяльності.

Частина 3 статті 283 Господарського кодексу України визначає, що об'єктом оренди можуть бути, зокрема: нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Відповідно до частини 6 статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частина 1 статті 284 Господарського кодексу України визначає, що істотними умовами договору є: обєкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (частина 1 статті 286 Господарського кодексу України).

Частина 3 статті 285 Господарського кодексу України визначає, що орендар зобовязаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати оренду плату.

Частина 5 статті 762 Цивільного кодексу України встановлює, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Обов'язок відповідача своєчасної сплати орендної плати орендарем передбачено у п.5.2.2. Договору найму (оренди) майна №01-09/Е323/2013 від 01.09.2013р. та у п. 1.7. Додаткової угоди № 1 від 01.09.2013р. до цього Договору, відповідно до яких орендна плата сплачується помісячно, в терміни до 25-го числа поточного місяця за поточний.

Частини 1 і 3 статті 762 Цивільного кодексу України визначають, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 524 Цивільного кодексу України визначає, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Положення частин 1 і 2 статті 533 Цивільного кодексу України встановлюють, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вбачається із умов п. 1.3. Додаткової угоди №1 від 01.09.2013р. до Договору найму (оренди) майна №01-09/Е323/2013 від 01.09.2013р. визначення орендної плати за користування Приміщеннями за цим Договором, яка визначається сторонами у вигляді грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, - не суперечить наведеним вище нормам чинного законодавства.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача, що розмір орендної плати у його еквіваленті 5544,00 долари США із розрахунку 20 доларів США за 1 кв. м не відповідає площі переданого в найм приміщення (278 м кв. х 20,00 доларів США = 5560,00 доларів США), то вони відхиляються судом апеляційної інстанції, як такі, що не впливають на той факт, що в момент підписання вказаного договору та відповідної додаткової угоди, сторони досягли згоди саме стосовно такого фіксованого розміру орендної плати і протягом усього часу виконання договору не ставили питання про його перегляд.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Натомість, матеріалами справи підтверджено, що відповідач орендної плати у визначеному умовами договору розмірі не вносив, у звязку із чим у позивача виникло право, а у відповідача існує невиконаний до цього часу обов'язок з оплати позивачеві сумарної різниці, що виникла між розміром належної до сплати та фактично сплаченої орендної платні, що згідно з розрахунком позивача становить 99697,80 грн. Цей розрахунок було перевірено місцевим господарським судом і визнано вірним, з чим погоджується й колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Відносно доводи відповідача, що зазначеними вище актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) сторонами була визначена щомісячна вартість наданих послуг з оренди приміщення у розмірі 44313,20 грн., і при цьому сторони не висунули одна одній будь-яких претензій, то колегія суддів вважає, що такі дії сторін суперечать умовам п. 1.11. умов цього договору, в якому зазначається, що розмір орендної плати може бути змінено виключно за погодженням Сторін шляхом укладення додаткової угоди до цього Договору, а тому не можуть бути прийняті судом у якості доказів про зміну вартості цих послуг. При цьому допущена сторонами невідповідність вартості наданих послуг з оренди приміщень у вказаних актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) не перешкоджає внесенню сторонами у встановленому порядку відповідних виправлень до цих актів, як документів первинного бухгалтерського та фінансового обліку, що мають відповідати взятим господарським зобов'язанням.

За приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України також визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

З пункту 1.7. Додаткової угоди №1 до Договору вбачається, що строк оплати орендної плати за спірним договором є таким, що настав.

Проте, як вірно встановлено місцевим господарським судом, відповідачем доказів сплати орендної плати у сумі 99697,80 грн. до суду не надано.

За наведених вище обставин колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача означену суму основного боргу з орендної плати.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виходячи із наведеної вище норми Цивільного кодексу України, місцевий господарський суд вірно кваліфікував дії відповідача як порушення ним своїх договірних зобов'язань перед позивачем в частині повних та своєчасних розрахунків.

За приписами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

У випадку несвоєчасної сплати платежів за цим Договором наймач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми за кожний день прострочення (п. 1.8. Додаткової угоди №1 до Договору).

На підставі п. 1.8. Додаткової угоди №1 до Договору позивачем нараховано відповідачу пеню у сумі 45946,84 грн. - за період з 01.08.2014р. по 30.08.2015р.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування розміру пені, місцевий господарський суд визнав їх такими, що підлягають задоволенню.

Однак колегія суддів вважає цей висновок таким, що не в повній мірі відповідає тим спірним правовідносинам, які склались між сторонами, та таким, що зроблений без врахування усіх норм матеріального права, якими ці правовідносини врегульовано.

Так, частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

За умовами укладеного між сторонами договору (пункт 1.7. Додаткової угоди №1 від 01.09.2013р.) останнім днем оплати є 24 число поточного місяця за поточний місяць.

Таким чином, починаючи з 25 числа кожного поточного місяця у відповідача розпочиналось прострочення оплати тієї курсової різниці, яка не була включена в розмір фактично сплаченої ним орендної плати.

Відтак належний до стягнення розмір пені в межах визначеного позивачем у своїх позовних вимогах періоду з 01.08.2014р. по 30.08.2015р. та з урахуванням наведених вище приписів частини 6 статті 232 Господарського кодексу України має становити суму 8243,73 грн., виходячи із наступного розрахунку:

- за лютий 2014 року (період прострочення 6 місяців - з 25.02.2014р. по 25.08.2014р., період прострочення в межах визначеного позивачем періоду з 01.08.2014р. по 25.08.2014р. (25 днів)):

5791,81 грн. х 2 х 12,5%/100% х 25дн/365дн. = 99,17 грн.;

- за березень 2014 року (період прострочення 6 місяців - з 25.03.2014р. по 25.09.2014р., період прострочення в межах визначеного позивачем періоду з 01.08.2014р. по 25.09.2014р. (56 днів)):

12216,20 грн. х 2 х 12,5%/100% х 56дн./365дн. =468,56 грн.;

- за квітень 2014 року (період прострочення 6 місяців - з 25.04.2014р. по 25.10.2014р., період прострочення в межах визначеного позивачем періоду з 01.08.2014р. по 25.10.2014р. (86 днів)):

19514,04грн. х 2 х 12,5%/100% х 86дн./365дн. =1149,45 грн.;

- за травень 2014 року (період прострочення 6 місяців - з 25.05.2014р. по 25.11.2014р., період прострочення в межах визначеного позивачем періоду з 01.08.2014р. по 25.11.2014р. (117 днів)):

20720,77грн. х 2 х 12,5%/100% х 104дн/365дн. = 1475,97 грн. та

20720,77грн. х 2 х 14%/100% х 13дн/365дн = 206,63 грн.;

- за червень 2014 року (період прострочення 6 місяців - з 25.06.2014р. по 25.12.2014р., період прострочення в межах визначеного позивачем періоду з 01.08.2014р. по 25.12.2014р. (147 днів)):

21616,40грн. х 2 х 12,5%/100% х 104дн/365дн.= 1539,79 грн. та

21616,40грн. х 2 х 14%/100% х 43дн./365дн. =713,04 грн.;

- за липень 2014 року (період прострочення 6 місяців - з 25.07.2014р. по 25.01.2015р., період прострочення в межах визначеного позивачем періоду з 01.08.2014р. по 25.01.2015р. (178 днів)):

20243,22 грн. х 2 х 12,5%/100% х 104дн./365дн. = 1441,98 грн. та

20243,22 грн. х 2 х 14%/100% х 74дн./365дн. = 1149,14 грн.

Всього пеня: 99,17 грн. + 468,56 грн. + 1149,45 грн. + 1475,97 грн. + 206,63 грн. + 1539,79 грн. + 713,04 грн. + 1441,98 грн. + 1149,14 грн. = 8243,73 грн.

Суд розглядає господарські справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно наведеному вище розрахунку, з врахуванням вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, граничним днем нарахування пені є 25.01.2015р.

Отже, обґрунтований розмір пені, яка належна до стягнення у даному спорі з відповідача на користь позивача в межах заявленого позивачем періоду з 01.08.2014р. по 30.08.2015р. становить 8243,73 грн. (за період з 01.08.2014р. по 25.01.2015р.), тобто є меншою ніж була стягнута місцевим господарським судом, що є підставою для часткового скасування оскарженого рішення щодо решти нарахувань пені на суму37703,11 грн.

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення суми 197356,00 грн. збитків у вигляді вартості відновлювального ремонту, місцевий господарський суд виходив із того, що позивачем було доведено факт погіршення стану приміщень та їх пошкоджень за період користування їх відповідачем, а тому вони потребують відновлювального ремонту, розрахункова (кошторисна) вартість якого складає 197356,00 грн. Також суд встановив, що доказів проведення такого ремонту відповідачем не надано, компенсація вартості ремонту відповідачем станом на час розгляду справи не відшкодована. Тому суд вважав за необхідне, з посиланням на статтю 16 Цивільного кодексу України та статтю 20 Господарського кодексу України, захистити порушені права позивача та задовольнити такі вимоги.

Однак, переглядаючи справу в частині вимог позивача про стягнення суми 197356,00 грн. збитків у вигляді вартості відновлювального ремонту, колегія суддів вважає, що в матеріалах даної справи є недоведеними факти спричинення позивачеві дійсних збитків, а відтак місцевий господарський суд помилково визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 773 Цивільного кодексу України наймач зобов'язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Наймач має право змінювати стан речі, переданої йому у найм, лише за згодою наймодавця.

Договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено (частина 2 статті 291 Господарського кодексу України).

У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (частина 1 статті 785 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 5.2.7. Договору найму (оренди) майна №0-1-09/Е323/2013 від 01.09.2013р., у разі припинення або розірвання Договору наймач зобов'язується повернути наймодавцю приміщення в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі їх в найм, з врахуванням нормального фізичного зносу та повністю відшкодувати наймодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної часткової) приміщень з вини наймача.

Частинами 1, 2 статті 779 Цивільного кодексу України встановлено, що наймач зобов'язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Водночас, обов'язковою передумовою задоволення позовних вимог щодо відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, елементами якого є: наявність збитків; причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням збитків позивачеві; протиправність поведінки відповідача як заподіювача збитків; вина відповідача. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Розглянувши доводи апеляційної скарги відповідача про те, що приміщення, яке було предметом оренди, було в користуванні відповідача з 01.06.2011 року за іншими договорами суборенди, під час дії яких відповідач за власний рахунок здійснив значні поліпшення орендованого майна, колегія суддів вважає, що оскільки матеріально-правові вимоги позивача ґрунтуються виключно на Договорі найму (оренди) майна №0-1-09/Е323/2013 від 01.09.2013р., умови якого не містять будь-яких посилань на існування між сторонами інших майново-договірних зобов'язань (у тому числі тих, що припинились) чи застережень з приводу стану майна (будівельно-ремонтних робіт чи поліпшень майна, які були зроблені орендарем), то з'ясування обставин, що існували до дати укладання спірного договору виходить за межі даного предмету спору, а тому не підлягають окремому дослідженню та оцінці судом й надані сторонами докази відносно цих обставин.

Таким чином, суттєвим для вирішення даного спору є визначення стану майна на момент укладення між сторонами Договору найму (оренди) майна №0-1-09/Е323/2013 від 01.09.2013р. та на момент його повернення позивачу (31.08.2014р.).

Так, у акті приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.09.2013р. (а.с. 14 т. 1) сторони відзначили, що стан приміщення, що передається в оренду є задовільним та влаштовує наймача. Тому саме в такому стані відповідач зобов'язаний був повернути орендоване приміщення позивачеві.

Відповідно до п. 2.2. Договору найму (оренди) майна від 01.09.2013р. №0-1-09/Е323/2013 обов'язок по складанню ОСОБА_4 приймання-передачі покладається на сторону, яка передає приміщення іншій стороні цього договору. Для фіксації стану приміщень на момент їх приймання-передачі сторони можуть застосовувати фотографування та/або відеозапис.

Пунктом 2.3. Договору найму (оренди) майна від 01.09.2013р. №01-09/Е323/2013 передбачено, що у разі припинення або розірвання цього Договору, приміщення повертаються наймачем наймодавцю і вважаються поверненими з моменту підписання сторонами ОСОБА_4 приймання-передачі приміщень після їх повного звільнення від персоналу та майна наймача.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, двосторонній акт приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення із орендного користування у відповідності до умов Договору найму (оренди) майна №01-09/Е323/2013 від 01.09.2013р. між сторонами складений не був.

За твердженнями позивача представник відповідача ОСОБА_4, яка є керівником Київської філії ТОВ "РУШ", відмовилась від підписання акту прийманя-передачі після огляду стану приміщень наймодавцем, тому 01.09.2014р. представник позивача отримав ключі від приміщення і видав працівнику відповідача ОСОБА_4 відповідну розписку, що лише свідчить про наміри позивача співпрацювати з відповідачем в питанні оформлення приймання приміщення з оренди. Як вказує позивач, після повернення ключів від орендованого приміщення ТОВ "Енігма Лтд" у телефонному режимі погодило направлення у м. Київ представника ТОВ "РУШ" для огляду орендованих приміщень на предмет їх пошкоджень. З цією метою 10.09.2014р. з м. Дніпропетровська прибув фахівець з оренди ТОВ "РУШ" ОСОБА_5 Однак і він, зробивши фото раніше орендованого приміщення, відмовився підписати акт комісійного обстеження приміщень, заявивши про відсутність у нього відповідних повноважень.

За твердженнями відповідача, в день звільнення приміщень (31.08.2014р.) відповідач надав позивачеві для підписання ОСОБА_4 приймання-передачі (повернення) приміщення та провів фотографування об'єкту та не уникав від зустрічі із позивачем. Вважає заву позивача про те, що відповідач нібито відмовився від передачі приміщення і складання ОСОБА_4 приймання-передачі не відповідає дійсним обставинам та не підтверджена позивачем жодним доказом. Вважає, що підтвердженням спілкування представника ТОВ "РУШ" з представником ТОВ "Енігма Лтд" є оригінал розписки, отриманої відповідачем від представника позивача ОСОБА_6 про отримання ключів від орендованого приміщення. Таким чином, за твердженням відповідача, саме позивач не підписав надані йому відповідачем акти приймання-передачі приміщення від 31.08.2014р.

Доказом виконання вимог Договору щодо надання актів-приймання передачі (повернення) приміщення відповідач також вважає копію свого листа вих. №77/09 від 15.09.2014р. та накладну служби кур'єрської доставки "Меркурій" №2027040 про повторне надання актів приймання-передачі (повернення) для підписання позивачу, що підтверджують отримання представником позивача цих документів (а.с. 70-72 т.1).

Дослідивши надані сторонами пояснення та відповідні докази, колегія судів доходить висновку, що дії як позивача, так і відповідача під час приймання-передачі (повернення) орендованого приміщення не можна вважати належним виконанням зобов'язань за договором та такими, що відповідають вимогам статей 509 і 526 Цивільного кодексу України. Як вбачається із пояснень представників сторін, причиною цього стала конфліктна ситуація з приводу намірів відповідача здійснити демонтаж належних йому кондиціонерів загальною вартістю 31625,00 грн., що були встановлені в орендованому приміщенні.

Втім заперечення відповідача щодо не надання судом першої інстанції правової оцінки незаконному заволодінню позивачем майном відповідача (двома кондиціонерами) на загальну суму 31625,00 грн. відхиляються судом апеляційної інстанції, як такі, що не підлягають оцінці судом у даному спорі, з огляду на його предмет та заявлені позивачем підстави, які в питаннях що стосуються розрахунків за надані послуги передбачають, що відшкодування Наймачеві вартості витрат, пов'язаних із здійсненням поліпшень Приміщень, які не можна відокремити від них без заподіяння їм шкоди, або зарахування вартості таких поліпшень в рахунок орендної плати або інших платежів, визначених Договором, можливе лише за домовленістю між Сторонами, оформленої шляхом укладення додаткової угоди до цього Договору (пункт 5.1.4. Договору).

Таким чином, слід визнати, що стан майна, яке було повернуто відповідачем позивачеві, в передбаченому договором та чинним законодавством порядку сторонами у двосторонньому документі (акті) не зафіксовано.

Натомість, 10.09.2014р. позивачем був складений ОСОБА_4 комісійного обстеження приміщень (а.с. 53 т. 1), у якому представником ТОВ "Енігма ЛТД" ОСОБА_6 зафіксовано, що обстеженням нежитлових підвальних приміщень площею 278 кв. м у нежитловому будинку за адресою: м. Київ, вул. Верхній Вал, 16/4, у якому згідно договору найму (оренди) майна №01-09/Е323/2013 від 01.09.2013р. функціонував магазин "Єва", виявлено, що стіни та стеля приміщень містять значну кількість отворів від зруйнованих дюбель них кріплень, зовнішні пластикові кабель-канали, не видалені дюбельні кріплення та технологічні отвори, які залишились після демонтажу обладнання магазину. Штукатурка, гіпсокартон, пофарбування, а місцями - цегляна кладка мають часткові пошкодження. Стіни та підлога локально заплямовані та забруднені, підлога засмічена. Як зазначено представником ТОВ "Енігма ЛТД" ОСОБА_6 представник ТОВ "РУШ" - фахівець з оренди ОСОБА_5 від підпису даного акту відмовився.

На підтвердження вартості відновлювального ремонту позивачем надано до матеріалів справи кошторис - "Договірна ціна на ремонт приміщень ТОВ "Енігма" за адресою м. Київ, вул. Верхній Вал, 16/4, що здійснюється в 2014 році" із відповідними локальними кошторисами (а.с. 37-50 т. 1), що був складений 27.10.2014р. інженером - проектувальником ОСОБА_7, відповідно до якого договірна ціна вартості оцінених цією особою робіт становить 197356,80 грн.

Як вказував позивач, для визначення розміру завданих збитків він запросив інженера-проектувальника ОСОБА_7, який має кваліфікаційний сертифікат серія АР №009781 відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов'язаних із створенням об'єкта архітектури, виданий 09.04.2014р. атестаційною архітектурно-будівельною комісією Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (а.с 121 т. 1).

Дослідивши зазначений вище Кошторис, колегія суддів встановила, що зазначені у цьому документів обсяги робіт (витрати будівельних матеріалів та витрати труда робітників-будівельників тощо) не відповідають тим фактичним ремонтним роботам, яких дійсно потребував означений об'єкт оренди.

Так, очевидно є значно завищеними та суперечать іншим доказам у матеріалах даної справи розраховані на замовлення позивача підрядною організацією витрати матеріалів: шпаклівки (2811,6 кг), фарби емульсійної (329,75 кг), антисептичної суміші (195,25 кг), грунтівки (307,9483 кг), світильників (15 шт.) паперу шліфувального (12,8084 м кв.), розеток електричних (30 шт.), кабелю електричного ВВГ3х2,5 (50 м), кабелю електричного ВВГ3х1,5 (50м), цегли керамічної (1000 шт.), вимикачів електричних (6 шт.) та об'ємів робіт: монтаж світильників для люмінесцентних ламп (100 шт.), демонтаж кондиціонерів (10 шт.), установлення кондиціонерів (10 шт.), прокладення кабелю перерізом до 6 мм кв. в коробах (100 м), прокладення кабелю перерізом понад 6 мм кв. в коробах (100 м), роботи з поліпшення покриття стін (100 м кв.) та інші, що свідчить про обсяги ремонтних робіт, які не відповідають обсягам та характеру робіт при відновлювальному ремонті. Завищення обсягу робіт напряму впливає на визначену у локальних кошторисах їх вартість.

Натомість, в матеріалах справи містяться фотознімки, що були зроблені 31.08.2014р. представниками ТОВ "РУШ", за їх твердженням (а.с. 74-78 т. 1), та Фототаблиця зі світлинами, що були зроблені представниками ТОВ "Енігма Лтд" (а.с. 122-125 т. 1), із якої видно, що приміщення, яке було об'єктом оренди дійсно має певні незначні пошкодження стін, здебільшого плісняву та пошкодження фарбування, обсяги яких явно не відповідають тим обсягам, які закладені на замовлення позивача в кошторис на проведення ремонту цих приміщень.

Відтак колегія суддів вважає, що наданий позивачем кошторис не є належним та достовірним доказами на підтвердження дійсної вартості відновлювального ремонту, який має бути здійснений за рахунок відповідача, тому слід визнати й недоведеними вимоги позивача про спричинення йому збитків на суму 197356,00 грн.

До того ж, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що зазначені на фотознімках пошкодження відносяться до нормального фізичного зносу та виникли з урахуванням особливостей експлуатації цього приміщення, яке є підвальним та використовувалось за згодою обох сторін у якості магазину, тому їх усунення за умовами Договору та чинного законодавства також не може бути покладено на відповідача.

Отже, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 197356,00 грн. - вартості відновлювального ремонту немає, тому у цих вимогах слід відмовити, що також є підставою для часткового скасування оскарженого у даній справі рішення суду першої інстанції.

Згідно частини 1 статті 786 Цивільного кодексу України до вимог про відшкодування збитків у звязку з пошкодженням речі, яка була передана у користування наймачеві, а також до вимог про відшкодування витрат на поліпшення речі застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до частини 2 статті 786 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності щодо вимог наймодавця починається з моменту повернення речі наймачем, а щодо вимог наймача - з моменту припинення договору найму.

Позивач не заперечує факту звільнення відповідачем приміщень, які були об'єктом оренди у строк до 01.09.2014р., проте вважає, що такий факт не може бути підтвердженням повернення майна в розумінні приписів статті 795 Цивільного кодексу України, тому перебіг строку для пред'явлення вимог про відшкодування збитків у зв'язку з пошкодженням речі, яка була передана у користування наймачеві, на дату пред'явлення позову (зданий для відправлення підприємству поштового зв'язку 31.08.2015р.) не сплинув.

Дослідивши доводи відповідача відносно не застосування судом першої інстанції позовної давності до вимог позивача про стягнення вартості відновлювального ремонту, колегія суддів погоджується з тим фактом, що під час розгляду даної справи мало місце порушення приписів ст. 43 ГПК України, які покладають на господарський суд обов'язок з всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оскільки судом не надано оцінки наведеним сторонами доводам та наданим доказам щодо перебігу позовної давності і застосування наслідків її спливу, про що зазначалось відповідачем у його запереченнях на позов.

Водночас колегія суддів дійшла висновку, що оскільки судом апеляційної інстанції під час перегляду даної справи визнані необґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми 197356,00 грн. збитків у вигляді вартості відновлювального ремонту орендованого приміщення, відсутні й підстави для застосування до спірних відносин положень Цивільного кодексу України про позову давність, На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє часткове підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, тому така скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржене рішення слід частково скасувати та, керуючись повноваженнями наданими пунктом 2 частини 1 статті 103 ГПК України, прийняти нове рішення, яким в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу 99697,80 грн. та суми 8243,73 грн. позовні вимоги задовольнити, в решті позовних вимог про стягнення 37703,11 грн. пені та суми 197356,00 грн. збитків - відмовити, як необґрунтованих.

Відповідно до статті 49 та пункту 10 частини 1 статті 105 ГПК України, враховуючи на результат вирішення спору, судові витрати у справі позивача (за подання позовної заяви) та відповідача (за подання апеляційної скарги на рішення суду) підлягають відшкодуванню сторонам, згідно їх новому розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" з 01.09.2015р. за подання до господарського суду позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у сумі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Позовна заява ТОВ "Енігма Лтд" була подана (здана до пересилання підприємству поштового звязку) 01.09.2015р. Отже, виходячи із ціни позову 343271,44 грн. за подання такої позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у сумі 5149,07 грн. (343271,44 х 1,5% /100% = 5149,07 грн.).

Згідно з квитанцією №76079025 від 31.08.2015р. (а.с. 7 т. 1) позивачем був сплачений судовий збір в сумі 6865,42 грн., тобто в більшому розмірі на суму 1716,35 грн.

Тому надмірно сплачений ТОВ "Енігма ЛТД" судовий збір в розмірі 1720,42 грн., перерахований згідно квитанції №76079025 від 31.08.2015 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах даної справи, підлягає поверненню позивачеві на підставі пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" з 01.09.2015р. за подання апеляційної скарги на рішення суду встановлено ставку судового збору у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви іншої заяви і скарги.

Апеляційна скарга ТОВ "РУШ" подана 19.11.2015р. Отже, за подання апеляційної скарги на рішення суду у даній справі підлягав сплаті судовий збір у сумі 5663,97 грн. (5149,07 грн. х 110% = 5663,97 грн.).

Згідно з платіжним дорученням №20386 від 13.11.2015р. на суму 5660,00 грн. (а.с. 205 т.1) та №20409 від 19.11.2015р. на суму 5660,00 грн. (а.с. 176 т.1) відповідачем був сплачений судовий збір у розмірі 11320,00 грн., тобто в більшому розмірі на 5656,03 грн.

Тому надмірно сплачений ТОВ "РУШ" судовий збір в розмірі 5656,03 грн., перерахований згідно платіжного доручення №20409 від 19.11.2015р., оригінал якого знаходиться в матеріалах даної справи, підлягає поверненню позивачеві на підставі пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 4, 32-36, 43, 49, 99, 101, 103 ч. 1 п. 2, 104 ч. 1 п. 2, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РУШ" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015р. у справі №904/8182/15 скасувати частково.

Прийняти нове рішення:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РУШ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енігма ЛТД" суму 99697 грн. 80 коп. основного боргу, 8243 грн. 73 коп. пені, 1618 грн. 86 коп. витрат на судовий збір за подання позовної заяви.

В решті позовних вимог відмовити».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енігма ЛТД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РУШ" суму 3883 грн. 21 коп. витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Повернути на підставі пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" Товариству з обмеженою відповідальністю "Енігма Лтд" (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, 16/4; ) з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір в розмірі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) грн. 35 коп., перерахований згідно квитанції №76079025 від 31.08.2015 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №904/8182/15.

Повернути на підставі пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" Товариству з обмеженою відповідальністю "РУШ" (49055, м. Дніпропетровськ, проспект Кірова, буд. 104 А; ) з Державного бюджету України суму 5656 (пять тисяч шістсот пятдесят шість) грн. 03 коп. надмірно сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, перерахований згідно платіжного доручення №20409 від 19.11.2015р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №904/8182/15.

Доручити господарському суду Дніпропетровської області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складено 19.02.2016р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Н.Л. Величко

Суддя О.Г. Іванов