ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Справа №914/2446/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Кравчук Н.М.,

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача (скаржника) - ОСОБА_2, ОСОБА_3

від третіх осіб - не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНС-Трейд», б/н від 02.12.2015 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2015 року (підписане 23.11.2015 року), головуючий суддя Коссак С.М., судді: Іванчук С.В., Манюк П.Т.

у справі №914/2446/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м. Львів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АНС-Трейд», м. Львів

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фізична особа-підприємець ОСОБА_7, м. Київ

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», м. Київ

про виселення з нежитлового приміщення

в с т а н о в и в :

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.11.2015 року у справі №914/2446/15 позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 задоволено. Суд вирішив виселити Товариство з обмеженою відповідальністю «АНС-Трейд» з нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 99,5 кв. м, позначених на поверховому плані літерами "5" та "6", які розміщенні у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 1218 грн. - витрат по сплаті судового збору та з відповідача в доход Державного бюджету України 71862 грн. - судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач без належно оформленого договору знаходиться у нежитлових приміщеннях першого поверху загальною площею 99,5 кв. м, позначених на поверховому плані літерами 5 та 6, які розміщенні у будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що позбавляє власника нежитлових приміщень - ОСОБА_6 можливості фактичного володіння майном. Поряд з тим, судом встановлено, що договір оренди нежитлових приміщень №А1 від 01 листопада 2013 року, укладений з орендарем ФОП ОСОБА_7, не містить будь - яких посилань на його укладення від імені та в інтересах ТзОВ «АНС - Трейд», так само як і не містить посилань на довіреність чи доручення, на які посилався відповідач. Крім того, у рішенні суд зазначив, що з огляду на статтю 124 Конституції України, ст.16 ЦК України, ст.20 ГК України, обґрунтованими та законними вбачаються вимоги власника нерухомого майна щодо виселення юридичної особи у випадку неправомірного фактичного володіння ним, тобто витребування майна, в тому випадку і шляхом виселення із займаних ним нежитлових приміщень як дієвий спосіб встановити контроль власника над своїм майном і відновити становище, яке існувало до порушення. Зважаючи на відсутність договірних відносин між позивачем та відповідачем, фактичне володіння відповідачем спірними нежитловими приміщенням, суд першої інстанції визнав вимогу позивача про виселення ТзОВ «АНС - Трейд» з нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 99,5 кв. м, позначених на поверховому плані літерами 5 та 6, які розміщенні у будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 правомірною, обґрунтованою, підставною і такою, що підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «АНС-Трейд» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2015 року у справі №914/2446/15 та прийняти нове рішення про відмову в позові. Зокрема, зазначає про порушення судом норм матеріального права, а саме: ч.1 ст.239 ЦК України щодо наслідків вчинення правочину представником, оскільки вважає, що договір оренди нежитлових приміщень №А1 від 01 листопада 2013 року укладений ОСОБА_7 від імені та в інтересах відповідача - ТзОВ «АНС-Трейд» на підставі довіреності №10/13-05 та доручення №1510/1 від 15.10.2013 року. Разом з тим, вважає, що суд помилково не взяв до уваги зазначені довіреність та доручення, які свідчать про уповноваження відповідачем ОСОБА_7 на укладення договорів оренди приміщень за адресою: АДРЕСА_1. Також стверджує, що суд дійшов помилкового висновку про те, що орендну плату сплачував ОСОБА_7, а не відповідач, оскільки оригінали розписок про оплату знаходяться у відповідача, що підтверджує сплату ним орендної плати. У підтвердження законності використання спірних нежитлових приміщень, скаржник, серед іншого, також посилається на здійснення ним ремонтних робіт у вказаних приміщеннях. Одночасно, вважає неналежним доказом заяву третьої особи, на яку суд посилається в оскаржуваному рішенні та зазначає про не встановлення судом дійсного власника спірних нежитлових приміщень. Поряд з тим, скаржник вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо розподілу судових витрат та стягнення з відповідача судового збору, виходячи з вартості спірного майна, як зі спору майнового характеру. Враховуючи все наведене, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у позові відмовити.

Ухвалою суду від 10.12.2015 року апеляційну скаргу ТзОВ «АНС-Трейд» прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.01.2016 року на 11:00 год.

26.01.2016 року від скаржника до суду поступили клопотання: про залучення до справи ПАТ «Дельта Банк» в якості третьої особи (вих.№4 від 12.01.2016 року), про призначення судових експертиз (вих.№5 від 12.01.2016 року) та про виклик для дачі пояснень посадових осіб ТзОВ «АНС-Трейд» (вих.№7 від 13.01.2016 року).

27.01.2016 року до суду від ПАТ «Дельта Банк» поступило клопотання (б/н від 27.01.2016 року) про залучення останнього до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою суду від 27.01.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», а розгляд апеляційної скарги відкладено на 16.02.2016 року.

12.02.2016 року на адресу суду надійшла довідка Управління Державної казначейської служби України у Личаківському районі міста Львова Львівської області (вих.№03-58/72 від 04.02.2016 року) про підтвердження зарахування в дохід Державного бюджету України судового збору в сумі 1339,80 грн., сплаченого ТзОВ «АНС-Трейд» згідно з квитанцією №42 від 02.12.2015 року.

15.02.2016 року від позивача до суду поступили клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (вих.№1 від 15.02.2016 року) та про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (вих.№2 від 15.02.2016 року).

Поряд з тим, 15.02.2016 року від відповідача (скаржника) до суду поступило клопотання про зупинення провадження у справі (вих.№24 від 08.02.2016 року).

Фіксування судового процесу 16.02.2016 року здійснювалось з допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч.7 ст.81-1 ГПК України за клопотанням позивача.

В судове засідання з'явились представники сторін.

У клопотанні позивача про долучення доказів (вих.№1 від 15.02.2016 року) останній зазначає, що кредитні договори №0 від 16.08.2006 року та №1 від 20.12.2007 року, виконання яких забезпечувалося іпотечними договорами б/н від 16.08.2006 року та б/н від 20.12.2007 року, за якими предмет іпотеки (нежитлові приміщення площею 99,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1) перебував в іпотеці ПАТ «Дельта Банк», з 12 лютого 2016 року припинили свою дію у зв'язку з повним виконанням позичальником (ОСОБА_6.) зобов'язань за цими кредитними договорами. Як доказ наведеного позивач просить долучити до матеріалів справи довідки ПАТ «Дельта Банк» (за вих.№05-3238373 від 12.02.2016 року та вих.№05-3238354 від 12.02.2016 року). Зазначені довідки долучено судом до матеріалів даної справи.

Представники скаржника в судовому засіданні підтримали подане раніше клопотання про зупинення провадження у справі (вих.№24 від 08.02.2016 року). У вказаному клопотанні скаржник просить зупинити провадження у даній справі (№914/2446/15) до вирішення Апеляційним судом Львівської області пов'язаної з нею справи №461/9148/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність. Дане клопотання мотивоване тим, що предметом позову у справі №461/9148/15-ц є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, при цьому предметом іпотеки є нежитлові приміщення, позначені цифрами 5 та 6, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, виселення з яких є предметом розгляду даної справи (№914/2446/15).

Представник позивача проти клопотання скаржника заперечив, посилаючись на довідки ПАТ «Дельта Банк», які свідчать про погашення ОСОБА_6 кредиту в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі, зокрема, в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з'ясовувати як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом та чим обумовлюється неможливість розгляду справи. Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Враховуючи наведене вище, з огляду на відсутність підстав вважати неможливим розгляд даної справи до вирішення апеляційним судом справи №461/9148/15-ц, розглянувши клопотання скаржника, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до довідок ПАТ «Дельта Банк», що долучені позивачем до матеріалів справи, кредитні договори укладені з ОСОБА_6 припинили свою дію у зв'язку з повним виконанням позичальником зобов'язань за такими договорами.

Крім того, представники скаржника в судовому засіданні підтримали подане раніше клопотання про призначення судових експертиз (вих.№5 від 12.01.2016 року). Вказане клопотання мотивоване необхідністю призначення в даній справі судових будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертиз. Зокрема, скаржник просить суд призначити будівельно-технічну експертизу з метою встановлення технічного стану (ступеня фізичного зносу) спірного нежитлового приміщення, визначення чи були аварійними зазначені приміщення до здійснення будівельних робіт за замовленням ТзОВ «АНС-Трейд», визначення переліку, об'ємів та вартості фактично виконаних підрядними організаціями будівельних робіт за замовленням ТзОВ «АНС-Трейд» та встановлення чи відноситься об'єкт (результат виконаних підрядних робіт) до нерухомого майна та чи складає єдине ціле з нерухомим майном, що належить на праві власності ОСОБА_6 (стіни, стеля, підлога). Крім того, скаржник просить суд призначити оціночно-будівельну експертизу з метою встановлення інвентарної та ринкової вартості спірних нежитлових приміщень, яка була до виконання в них будівельних робіт підрядними організаціями за замовленням ТзОВ «АНС-Трейд», а також встановлення інвентарної та ринкової вартості таких приміщень станом на момент проведення експертизи.

Представник позивача проти заявленого клопотання заперечив.

Відповідно до ст.41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Слід зазначити, що предметом даного позову є виселення відповідача з нежитлового приміщення, у зв'язку з чим, розглядаючи даний спір, суду належить встановити чи є позивач власником спірного нежитлового приміщення та встановити факт використання відповідачем такого приміщення без належної на те правової підстави. З огляду на наведене, враховуючи положення ст.41 ГПК України, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання скаржника та призначення наведених вище експертиз.

Поряд з тим, представники скаржника в судовому зсіданні також підтримали подане раніше клопотання про виклик для дачі пояснень посадових осіб ТзОВ «АНС-Трейд» (вих.№7 від 13.01.2016 року), яке мотивоване необхідністю виклику в судове засідання засновника ТзОВ «АНС-Трейд» - Бут Т.Д. та директора вказаного товариства ОСОБА_10

Представник позивача проти заявленого клопотання заперечив.

Розглянувши вказане клопотання скаржника, враховуючи, що вказані посадові особи неодноразово викликались в судові засідання під час розгляду справи судом першої інстанції, з огляду на положення ст.30 ГПК України, зважаючи на те, що виклик таких осіб є правом, а не обов'язком суду, з метою дотримання принципів рівності перед законом і судом та змагальності, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання скаржника. Більше того, зважаючи, що клопотання подане Товариством з обмеженою відповідальністю «АНС-Трейд», у останнього була можливість самостійно забезпечити участь вказаних осіб з метою надання суду їх пояснень.

Представники скаржника в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали, просили задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2015 року у справі №914/2446/15 та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу Зокрема, зазначав, що укладаючи договір оренди нежитлового приміщення №А1 від 01.11.2013 року ФОП ОСОБА_7 діяв від себе особисто на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію від 06.12.2001 року, а посилання скаржника на довіреність №10/13-05 вважає безпідставним, оскільки оригінал такої довіреності на вимогу суду першої інстанції відповідач так і не надав. Поряд з тим, представник позивача зазначив, що жодних договірних відносин між позивачем та відповідачем стосовно спірного нежитлового приміщення не існує, а також, що позивач не отримував жодних грошових коштів від відповідача за оренду спірних приміщень, оскільки такі кошти сплачувались ОСОБА_7 як орендарем спірних нежитлових приміщень.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення ПАТ «Дельта Банк» ухвали суду від 27.01.2016 року та формуляром про відкладення розгляду апеляційної скарги, який підписаний, серед інших і ОСОБА_7

Оскільки, явка представників третіх осіб не визнавалась обов'язковою, з огляду на належне повідомлення останніх про судове засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, в тому числі і скаржника, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2013 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 (в тексті договору - орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 (в тексті договору - орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень №А1, відповідно до умов якого орендодавець зобов'язався передати орендарю у строкове платне користування нерухоме майно за визначену цим договором плату і на встановлений строк (п.1.1).

Відповідно до п.1.2 Договору орендар буде використовувати орендоване за даним договором нерухоме майно для розміщення закладу громадського харчування (ресторану).

Згідно з п.2.1 Договору об'єктом, що передається в оренду за даним договором є нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 99,5 кв. м, позначені на поверховому плані літерами 4 та 5, які розміщенні у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що об'єктом оренди відповідно до п.2.1 Договору є нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 99,5 кв. м, позначені на поверховому плані літерами 5 та 6, що відповідає відповідним позначенням на поверховому плані орендованих приміщень (п.2.5 Договору) та фактичним обставинам справи. Позначення нежитлових приміщень цифрами 4 та 5 носять характер описки, про що зазначалось позивачем у заяві про виправлення описки в позовній заяві (вх.№37909/15 від 08.09.2015 року), адресованій суду першої інстанції.

Нежитлові приміщення, що є об'єктом оренди за договором №А1 від 01.11.2013 року, належать орендодавцю - ОСОБА_6 на праві приватної власності згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 грудня 2007 року (реєстраційний НОМЕР_1, № витягу 17084456).

Відповідно до п.2.2 Договору за погодженням сторін вартість об'єкта оренди становить 5254395 грн.

Згідно з п.3.1 Договору орендодавець передає орендарю об'єкт оренди у користування протягом 3 календарних днів після підписання сторонами даного договору, про що сторони складають акт приймання-передачі об'єкта оренди.

Об'єкт оренди передано орендарю - ФОП ОСОБА_7 за актом приймання-передачі від 01 листопада 2013 року, який є додатком №2 до договору №А1 від 01.11.2013 року. Зазначений акт підписаний обома сторонами договору.

У пункті 7.1 Договору сторони погодили, що орендна плата, яка підлягає сплаті орендарем за користування об'єктом оренди, становить 5000 доларів США за один місяць, що згідно з курсом НБУ, який діяв на момент підписання цього договору, еквівалентно 39965 грн. з розрахунку 7,993 грн. за один долар США.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що останній набирає чинності з моменту підписання та діє на протязі двох років та 364 дні, а саме: до 29 жовтня 2016 року включно, а в частині виконання зобов'язань - до їх повного виконання.

Після закінчення терміну оренди, відповідно до умов договору, орендар зобов'язаний повернути об'єкт оренди орендодавцю. Об'єкт оренди вважається повернутим з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі (повернення) об'єкта оренди (п.6.1 Договору).

16 квітня 2015 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 укладено додаткову угоду до договору оренди нежитлових приміщень №А1 від 01 листопада 2013 року, за умовами якої, сторони дійшли взаємної згоди про те, що з 16 квітня 2015 року достроково розривають укладений між ними договір оренди нежитлового приміщення №А1 від 01 листопада 2013 року (п.1 додаткової угоди). У п.3 додаткової угоди сторони погодили, що об'єкт оренди, який є предметом договору, вважається фактично переданим орендарем орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі (повернення) об'єкта оренди.

Згідно з актом приймання-передачі (повернення) об'єкта оренди від 28 травня 2015 року, орендар передав (повернув, а орендодавець прийняв зі строкового платного користування нежитлове приміщення, що є об'єктом оренди згідно договору №А1 від 01.11.2013 року. Зазначений акт підписаний обома сторонами договору оренди.

Поряд з тим, судом встановлено, що 19 травня 2015 року позивач направив відповідачу вимогу про звільнення нежитлових приміщень у АДРЕСА_1, оскільки ТзОВ «АНС-Трейд» незаконно у них знаходиться, при цьому повідомивши, що письмового погодження на укладення договору суборенди власником приміщення (орендодавцем) не надавалося.

У запереченнях на вимогу відповідач вказував на законність перебування останнього у спірних нежитлових приміщеннях на підставі договору оренди №А1 від 01 листопада 2013 року, укладеного з ФОП ОСОБА_7 від імені ТзОВ «АНС-Трейд» на підставі доручення №1510/1 від 15.10.2015 року.

У зв'язку з наведеним вище, Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 звернулась до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АНС-Трейд» про виселення останнього з нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 99,5 кв. м, позначених на поверховому плані літерами 5 та 6, які розміщенні у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позов подано на підставі ст.ст.386, 387, 391 ЦК України, зважаючи на те, що відповідач перебуває у вказаному приміщенні без правових підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України серед способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено припинення дії, яка порушує право (п.3).

У відповідності до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Звертаючись до суду з даним позовом, ФОП ОСОБА_6 просила виселити відповідача з приміщень, що належать їй на праві власності, посилаючись на ст.ст.386, 387, 391 ЦК України.

Слід зазначити, що статтями 387 та 391 ЦК України передбачено два різні способи захисту права власності, а саме: звернення до суду з віндикаційним (позов не володіючого власника про витребування майна від володіючого не власника) та негаторним (позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних з позбавлення володіння) позовами.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що в даному випадку має місце речово-правовий спосіб захисту права власності, а саме: витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов за ст.387 ЦК України). При цьому, виселення відповідача з спірних приміщень слугує способом реалізації витребування нерухомого майна, що належить позивачу.

Статтею 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст.387 ЦК України).

Віндикаційний позов - це позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння.

Застосовуючи положення ст.387 ЦК України слід виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Разом з тим, для пред'явлення віндикаційного позову необхідною є наявність наступних умов: власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи; майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально визначеним; віндикаційний позов має недоговірний характер та спрямований на захист речових прав; між позивачем і відповідачем мають бути відсутні договірні відносини, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов'язально-правових способів.

ФОП ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом про виселення на підставі ст.ст.386, 387, 391 ЦК України, Товариства з обмеженою відповідальністю «АНС-Трейд» з нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 99,5 кв. м, що позначені на поверховому плані літерами 5 та 6, які розміщенні у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Судом встановлено та позивачем доведено, що зазначені нежитлові приміщення належать на праві приватної власності ОСОБА_6, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.12.2007 року (реєстраційний НОМЕР_1, № витягу 17084456).

Матеріалами справи підтверджено, що у спірних нежитлових приміщенням, що належать позивачу знаходиться ТзОВ «АНС-Трейд» без відповідної правової підстави, судом встановлено, що будь-яких договорів останнє з власником майна чи з його орендарем не укладало, протилежного відповідачем належними та допустимими доказами не доведено.

У апеляційній скарзі відповідач як на правову підставу користування спірними нежитловими приміщеннями посилається на договір оренди нежитлових приміщень №А1 від 01.11.2013 року, укладений між ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7

Зокрема, скаржник зазначає, що укладаючи вказаний договір, ФОП ОСОБА_7 діяв від імені та в інтересах ТзОВ «АНС-Трейд» на підставі довіреності №10/13-05 зі строком дії до 31.12.2013 року та доручення №1510/1 від 15.10.2013 року.

Однак, як вбачається з тексту договору оренди №А1 від 01.11.2013 року, такий укладено ФОП ОСОБА_7 (в тексті договору - орендар) особисто від свого імені та в своїх інтересах, жодних посилань на представлення останнім інтересів ТзОВ «АНС-Трейд» як орендаря текст вказаного договору не містить. Так само як і не містить посилань на довіреність чи доручення, на які посилається скаржник.

Слід також зазначити, що у матеріалах справи знаходяться письмові пояснення ФОП ОСОБА_7, в яких останній повідомив, що від імені ТзОВ «АНС-Трейд» отримав лише одну довіреність №10/13-05 від 14.10.2013 року на підписання іншого договору оренди з іншим орендодавцем - Об'єднанням профспілок Львівщини. Копія вказаного договору знаходиться в матеріалах справи, судом встановлено, що текст договору містить посилання на вказану вище довіреність.

У поясненнях третя особа також зазначила, що жодних повноважень від ТзОВ «АНС-Трейд» на укладення договорів оренди нежитлових приміщень, які належать ОСОБА_6, що розміщенні в будівлі на АДРЕСА_1 не отримувала, а договір №А1 від 01.11.2013 року укладений ним особисто як ФОП для організації закладу громадського харчування (ресторану). Щодо доручення №1510/1 від 15.10.2013 року зазначив, що таке не отримував, про що свідчить відсутність його підпису на ньому, а про його існування довідався лише з позовної заяви.

Колегія суддів критично оцінює посилання скаржника на вказане вище доручення, оскільки останнє не містить підпису довіреної особи, що викликає сумніви у його існуванні на момент укладення договору оренди №А1 від 01.11.2013 року.

Як на законність перебування у спірних нежитлових приміщеннях скаржник також посилається на договори підряду щодо проведення ремонтних робіт у вказаних приміщеннях.

Так, згідно з п.п.4.4, 4.5 договору оренди №А1 від 01.11.2013 року поточний ремонт проводиться орендарем за погодженням з орендодавцем. Орендар зобов'язаний письмово погоджувати з орендодавцем свої дії, пов'язані з переобладнанням, переплануванням тощо об'єкта оренди, а також інші дії, що можуть впливати на стан об'єкта.

Вважаючи себе орендарем, апелянт не надав суду докази погодження з позивачем проведення зазначених підрядних робіт.

Попри наведене, колегія суддів зазначає, що саме лише знаходження у спірних приміщеннях та проведення будь-яких ремонтних робіт не спростовує факту відсутності у відповідача правової підстави користування такими приміщеннями.

Крім того, у матеріалах справи знаходяться розписки позивача про отримання орендної плати від ФОП ОСОБА_7, що і був орендарем за договором. Будь-яких доказів про сплату орендної плати за користування спірними приміщеннями саме Товариством з обмеженою відповідальністю «АНС-Трейд» матеріали справи не містять.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України, кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи все наведене вище, зважаючи на відсутність у відповідача будь-якої правової підстави користування спірними нежитловими приміщеннями першого поверху загальною площею 99,5 кв. м, позначених на поверховому плані літерами 5 та 6, які розміщенні у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належать на праві власності позивачу, вимога останнього про виселення відповідача з вказаних нежитлових приміщень є обґрунтованою, підставною та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

При прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

З огляду на наведене, доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Щодо судового збору колегія суддів зазначає наступне.

Звертаючись з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2015 року по справі №914/2446/15 Товариство з обмеженою відповідальністю «АНС-Трейд» сплатило судовий збір в розмірі 1339,80 грн., який зараховано до Державного бюджету, що підтверджується довідкою Управління Державної казначейської служби України у Личаківському районі міста Львова Львівської області (вих.№03-58/72 від 04.02.2016 року).

Відповідно до п.2.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах ч.5 ст.216, ст.1212 ЦК України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому, суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом п.3 ч.2 ст. 54 і ст.55 ГПК України такий обов'язок покладається на позивача.

Згідно з п.п.4 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Разом з тим, відповідно до п.п.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачувався судовий збір в розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» передбачалось, що розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2015 року становив 1218 грн.

З огляду на наведене, за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2015 року по справі №914/2446/15 скаржник повинен був сплатити судовий збір в розмірі 80388 грн. (110% від 73080 грн.).

Відповідно до п.2.23 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може, зокрема, стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище, з огляду на те, що колегія суддів дійшла висновку про майновий характер даного спору, беручи до уваги відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з скаржника (ТзОВ «АНС-Трейд») слід стягнути в дохід Державного бюджету України 79048,20 грн. - судового збору за розгляд апеляційної скарги (80388 грн. - 1339,80 грн.).

Керуючись ст.ст.49, 101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2015 року у справі №914/2446/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНС-Трейд» - без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АНС-Трейд» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 144, ідентифікаційний код 37210353) в дохід Державного бюджету України 79048,20 грн. - судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2015 року у справі №914/2446/15.

На виконання постанови місцевому господарському суду видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №914/2446/15 повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 22.02.2016 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

Кравчук Н.М.