ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.02.16р. Справа № 904/48/16

За позовом Державного промислового підприємства "Кривбаспромводопостачання", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Глеюватського комунального ремонтно-експлуатаційного підприємства, с. Глеюватка Криворізького району Дніпропетровської області

про стягнення 118 641, 75 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № 16-04-06 від 04.01.2016;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Державне промислове підприємство "Кривбаспромводопостачання" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Глеюватського комунального ремонтно-експлуатаційного підприємства (далі - відповідач) з вимогами про стягнення заборгованості за спожиту питну воду у сумі 71804,19 грн, інфляційних втрат у сумі 31907,67 грн, пені у сумі 14926,64 грн та 3% річних у сумі 3025,09 грн, нарахованих з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору на централізоване питне водопостачання № 25, укладеного між сторонами 17.12.2013.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав свої заявлені вимоги.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов та на участь у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Від відповідача повернулися на адресу господарського суду рекомендовані повідомлення з відміткою про отримання поштового відправлення.

З огляду на викладене суд керується ч.1 ст.64 ГПК України, у якій зазначено, що ухвала про порушення провадження по справі надсилається зазначеним особам (сторонам) за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження по справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою вважається, що ухвала про порушення провадження по справі вручена їм належним чином.

Аналогічна позиція викладена у п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" де зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду. У випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду були надіслані відповідачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 ГПК України.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

17.12.2013 між Державним промисловим підприємством "Кривбаспромводопостачання" (далі - виробник, позивач) та Глеюватським комунальним ремонтно-експлуатаційним підприємством (далі - споживач, відповідач) було укладено договір на централізоване питне водопостачання №25 (далі - договір), за умовами п.1.1 якого виробник зобов'язується надавати споживачу вчасно та відповідної якості послуги з централізованого постачання питної води до межі розподілу балансової належності мереж виробника, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Обсяги питного водопостачання на 2014 рік передбачені п. 2.1 договору.

Згідно п. 4.1 договору на момент його укладення тариф на послуги питного водопостачання складає: 0,82 грн (без ПДВ) за 1 м3. Орієнтовна сума договору на момент його укладання на підставі передбачених п. 2.1 договору обсягів централізованого питного водопостачання складає 226 669, 32 грн (з ПДВ), ПДВ 20% 37 778, 22 грн. Загальна сума договору за результатами його виконання визнається фактичним обсягом централізованого питного водопостачання та відповідними рахунками виробника, наданими за умовами цього договору.

Відповідно до п. 4.3 договору розрахунки за послуги централізованого водопостачання проводяться споживачем на протязі поточного місяця, в повному обсязі, але не пізніше 06 числа місяця, наступного за розрахунковий, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виробника.

На виконання умов договору позивачем в липня 2014 року, серпні 2014 року та грудні 2014 року відповідачу було подано 94 534 м3 питної води на суму 103 148,89 грн.

Обсяги постачання питної води за вказаний період підтверджується актами постачання питної води між виробником та споживачем, а також виставленими на підставі цих актів рахунками, які отримані відповідачем, а саме:

- акт № 26 від 29 липня 2014 року та рахунком № 001329 від 29 липня 2014 року;

- акт № 26 від 27 серпня 2014 року та рахунком № 001517 від 27 серпня 2014 року;

- акт № 26 від 26 грудня 2014 року та рахунком № 002406 від 26 грудня 2014 року.

В рахунок пред'явленої до сплати суми відповідачем постачання питної води було оплачено частково.

В результаті неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати послуг водопостачання за період за липень 2014 року, серпень 2014 року та грудень 2014 року виникла заборгованість, яка складає 71 804,19 грн.

Наявна заборгованість відповідача перед позивачем і стала підставою для звернення останнього до суду з цим позовом, а також нарахування на суму основного боргу пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" також встановлено, що споживачі питної води зобов'язані, зокрема, своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт поставки послуг з водопостачання позивачем відповідачу останнім не оспорений та споживання яких підтверджено матеріалами справи.

Згідно ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором за період з липня 2015 року, серпня 2015 року та грудня 2015 року в сумі 71 804,19 грн.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 54028,62 грн суд зазначає наступне.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктами 7.1 та 7.2 договору передбачено, що при несвоєчасній оплаті (порушенні п. 4.3 цього договору) за спожиту воду споживач зобов'язаний сплатити пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. Термін позовної давності щодо нарахування пені встановлено відповідно до ст.258 Цивільного кодексу України. Нарахування пені здійснюється відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Перевіривши розрахунок пені на загальну суму 14 926, 64 грн наданий позивачем, суд дійшов висновку про невірно визначений період нарахування за рахунками № 001517 від 27.08.2014 та № 002406 від 26.12.2014, оскільки за приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. З огляду на що суд здійснив власний розрахунок пені, за яким:

за рахунком № 001329 від 29.07.2014 період прострочення визначений позивачем з 07.08.2014 по 04.02.2015 суд визнав вірним, пеня є обґрунтованою та складає 5 349,87 грн;

за рахунком № 001517 від 27.08.2014 період прострочення починається з 07.09.2014 по 06.03.2015 включно, а не по 07.03.2015, як зазначає позивач, оскільки з цієї дати розпочинається вже інший період, отже пеня складає 3 989,11 грн;

за рахунком № 002406 від 26.12.2014 період прострочення починається з 07.01.2015 по 06.07.2015 включно, а не по 07.07.2015, як зазначає позивач, оскільки з цієї дати розпочинається вже інший період, отже пеня складає 5 510,77 грн, - що у загальній сумі складає 14 849,75 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 7.3 договору при порушенні зобов'язань щодо терміну проведення розрахунків, споживач сплачує заборгованість з урахуванням штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та 3% річних за користування чужими грошовими коштами, згідно діючого законодавства.

Так, на підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за липень 2015 у період з 07.08.2014 по 21.12.2015 у сумі 1 387,61 грн, за серпень 2015 року у період з 07.09.2014 по 21.12.2015 у сумі 1 020, 94 грн та за грудень 2014 року у період з 07.01.2015 по 21.12.2015 у сумі 616,54 грн, що у загальній сумі складають 3 025,09 грн, перевіривши розрахунки яких, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість.

Що ж стосується інфляційних нарахувань заявлених позивачем до стягнення за рахунками липня, серпня та грудня 2014 року, то суд, перевіривши які, зазначає про їх обґрунтованість, а отже інфляційні втрати у загальній сумі 31 907,67 грн підлягають до стягнення, оскільки заявлені в межах суми можливого нарахування.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у невиконанні свого обовязку щодо оплати поставленого товару, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 71 804,19 грн основного боргу за надані послуги з водопостачання, 31 907,67 грн інфляційних нарахувань, 14 849,75 пені та 3 025,09 грн 3% річних, в решті позову слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволеним вимогам у сумі 1 823,79 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Глеюватського комунального ремонтно-експлуатаційного підприємства, (Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Глеюватка, вул. Шевченка, буд. 55Б, ідентифікаційний код 35751360) на користь Державного промислового підприємства "Кривбаспромводопостачання" (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Миру, буд. 15-а, ідентифікаційний код 00191017) - 71 804,19 грн основного боргу за надані послуги з водопостачання, 31 907,67 грн інфляційних нарахувань, 14 849,75 пені, 3 025,09 грн 3% річних та 1 823,79 грн витрат по сплаті судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 22.02.2016.

Суддя В.Д. Воронько