КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Справа№ 910/13884/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Коршун Н.М.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Гайдай Т.В. (довіреність №166 від 25.12.2015 р.)

від відповідача - Власенко Г.А. (довіреність б/н від 20.10.2015 р.)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Техноком-3»

на рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2015 р.

у справі №910/13884/15 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Техноком-3»

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Київський метрополітен» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Техноком-3» про стягнення з відповідача 77540,54 грн. заборгованості за договором оренди від 10.08.2007 р. №116-Упр(ДВ)-07, 4563,54 грн. пені, 1316,70 грн. 3% річних, 3402,23 грн. заборгованості за договором від 16.07.2010 р. №В-97-10, 132,45 грн. пені, 51,79 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.07.2015 р. позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі за договором оренди № 116-Упр(ДВ)-07 від 10.08.2007 р. в сумі 77540, 54 грн., три відсотки річних в сумі 1316,70 грн., заборгованість по відшкодуванню витрат з утримання об'єкта оренди за договором № В-97-10 від 16.07.2010 р. в сумі 3402,23 грн., три відсотки річних в сумі 51,79 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 3459,03 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення повністю та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, в позові відмовити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

10.08.2007 р. між КП «Київський метрополітен» (орендодавець) та ТОВ Фірма «Техноком-3» (орендар) укладено договір оренди № 116-Упр(ДВ)-07, згідно умов якого орендодавець на підставі рішення Київради від 02.02.2006 р. №23/3114 передав, а орендар прийняв в оренду майно (частину вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) орендаря), за адресою: станція метро «Палац Спорту» (далі - об'єкт оренди) для торгівлі товарами народного споживання.

Відповідно до п. 2.1. договору, об'єктом оренди є частина вестибюлю (переходу), визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) орендаря, загальною площею 8,08 м.кв. згідно з викопіюванням з Схеми тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору.

За умовами п. 2.4. договору, об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і перебуває на балансі Комунального підприємства «Київський метрополітен».

Факт передачі об'єкта оренди за договором підтверджується актом прийому-передачі майна в оренду від 10.08.2007 р., підписаним повноважними представниками сторін та скріпленим їх печатками.

Відповідно до п. 3.1. договору, за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради № 34/91 від 28.09.2006 р., та на дату підписання договору місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною цього договору, становить 378,06 грн. за 1 м.кв. орендованої площі, що в цілому за об'єкт оренди, станом на липень 2007 року (з урахуванням індексу інфляції по червень 2007 року) складає 3054,72 грн., без ПДВ.

Додатково орендар сплачує орендодавцю разом з орендною платою: податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України; відшкодовує вартість спожитих комунальних послуг. Сума до відшкодування згідно з розрахунком (Додаток № 2) на момент укладення договору складає 91,96 грн. (без ПДВ) та повинна бути переглянута в разі зміни цін на комунальні послуги для Орендодавця (п. 3.4. договору).

Загальна сума за договором, з урахуванням ПДВ, з розрахунку на липень 2007 року, складає 3776,02 грн. Оплата по договору проводиться орендарем, починаючи з дати підписання акту приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акту приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві (п. 3.5. договору).

Згідно п. 9.1 договору, договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і, відповідно до рішення Київської міської ради № 23/3114 від 02.02.2006 р., діє з 10.08.2007 р. до 08.08.2008 р. (364 дні). Як вбачається з матеріалів справи, строк дії договору неодноразово продовжувався за згодою сторін шляхом підписання відповідних додаткових угод до договору оренди.

11.02.2008 р. сторони уклали Додаткову угоду № 79, якою узгодили розмір орендної плати, з урахуванням ПДВ, з розрахунку на лютий 2008 року, на рівні 4358,61 грн.

01.06.2009 р. сторони уклали Додаткову угоду № 590, якою узгодили розмір орендної плати, з урахуванням ПДВ, з розрахунку на червень 2009 року на рівні 5543,91 грн.

01.04.2010 р. сторони уклали Додаткову угоду № 317, відповідно до умов якої внесли зміни в п. 3.4 договору, встановивши, що орендар відшкодовує орендодавцю витрати на утримання об'єкта оренди за окремим договором укладеним з орендодавцем. Також сторони дійшли згоди, що орендар протягом 20 календарних днів після підписання цієї додаткової угоди зобов'язується укласти з орендодавцем окремий договір на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна.

На виконання п. 3.4 договору, 16.07.2010 р. між позивачем та відповідачем укладено договір № В-97-10 на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна.

Відповідно до п.п. 2.2 та 2.3 договору № В-97-10, орендар здійснює платіж по відшкодуванню витрат з утримання об'єкта оренди щоквартально не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом на підставі виданих балансоутримувачем (орендодавцем) розрахунків. На момент укладання цього договору розмір відшкодування витрат із врахуванням ПДВ складає 232,75 грн. на місяць.

Пунктом 2.4 договору № В-97-10 передбачено, що остаточний розрахунок витрат балансоутримувача з утримання об'єктів оренди проводиться станом на 31 грудня та складається акт звіряння розрахунків.

Приписом Головного управління контролю за благоустроєм м. Києва Київської міської державної адміністрації, внаслідок порушення правил благоустрою м. Києва у балансових підземних переходах, суміщених із входами (виходами) на станціях метрополітену, у вестибюлях та касових залах метрополітену, приписано здійснити демонтаж об'єкта оренди. Факт демонтажу підтверджується актом демонтажу № 1 від 23.04.2015 р.

Таким чином, з 23.04.2015 р. використання об'єкту оренди відповідачем було припинено.

Рішенням господарського суду м. Києва від 05.03.2014 р. по справі № 910/24852/13, за позовом КП «Київський метрополітен» до ТОВ Фірма «Техноком-3», розірвано договір оренди № 116-Упр(ДВ)-07 від 10.08.2007 р. та договір на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна № В-97-10 від 16.07.2010 р., укладені між сторонами.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2014 р. по справі № 910/24852/13 зазначене рішення залишене без змін, апеляційна скарга ТОВ Фірма «Техноком-3» - без задоволення.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі розірвання договору зобов'язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлене договором. У разі розірвання договору у судовому порядку зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Пунктом 4.14 договору оренди передбачено, що орендар після припинення дії договору оренди та у разі відмови у продовженні договору оренди зобов'язаний протягом 10 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі орендодавцю. У разі невиконання п. 4.14 в силу вступає рішення Київради. При цьому оплата по договору нараховується орендодавцем та сплачується орендарем до дати фактичного повернення об'єкта оренди та підписання акта прийому-передачі.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до п. 1 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Аналогічні норми містяться в положеннях ст. 759 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі об'єкта оренди в користування відповідачеві, фактичне користування відповідачем зазначеним приміщенням та правомірне нарахування позивачем орендної плати та суми щомісячних витрат на утримання орендованого майна, що підлягають відшкодуванню орендарем.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 3 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відтак, нормами діючого законодавства та положеннями укладених між сторонами договорів на відповідача покладений обов'язок сплати орендної плати не пізніше 10 числа поточного місяця, та щоквартальної сплати платежів по відшкодуванню витрат на утримання об'єкта оренди, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Відповідно до п. 7.5 договору оренди, у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Матеріалами справи та актом звіряння взаємних розрахунків між сторонами за період з 01.11.2014 р. по 08.06.2015 р. підтверджується факт існування заборгованості відповідача за договором оренди № 116-Упр(ДВ)-07 в сумі 77540,54 грн. та за договором № В-97-10 на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна в сумі 3402,23 грн.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач належним чином не виконав зобов'язання зі сплати орендної плати на підставі договору оренди № 116-Упр(ДВ)-07 від 10.08.2007 р., та зобов'язання з відшкодування витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна на підставі договору № В-97-10 від 16.07.2010 р., тому вимоги про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати за час фактичного користування об'єктом оренди в сумі 77540,54 грн. та заборгованості по відшкодуванню витрат з утримання об'єкта оренди в сумі 3402,23 грн. визнаються судом обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню (заборгованість стягується з 10.06.2014 р. до дати демонтажу об'єкта оренди, а саме до 23.04.2015 р.).

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 1316,70 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором оренди № 116-Упр(ДВ)-07 від 10.08.2007 р., а також 51,79 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором № В-97-10 на відшкодування витрат балансоутримувача від 16.07.2010 р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 1316,70 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором оренди № 116-Упр(ДВ)-07 від 10.08.2007 р., а також 51,79 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором № В-97-10 на відшкодування витрат балансоутримувача від 16.07.2010 р., є обгрунтованими та такими, що підлягають до стягнення з відповідача.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 4563,54 пені за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором оренди № 116-Упр(ДВ)-07 від 10.08.2007 р., а також 132,45 грн. пені за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором № В-97-10 на відшкодування витрат балансоутримувача від 16.07.2010 р., слід зазначити наступне.

За змістом п. 6.2 договору оренди № 116-Упр(ДВ)-07 від 10.08.2007 р. та п. 5.2 договору на відшкодування витрат балансоутримувача № В-97-10 від 16.07.2010 р. передбачено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів/несвоєчасно перераховані платежі, орендар сплачує на користь балансоутримувача пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених орендних платежів/несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Як зазначалось вище, зобов'язання, що існували між сторонами на підставі вказаних договорів, є припиненими з 02.06.2014 р. внаслідок розірвання договорів у судовому порядку.

Відтак, підстави для нарахування пені за період прострочення відповідачем виконання зобов'язання, що тривав після припинення такого зобов'язання, відсутні.

В зв'язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором оренди № 116-Упр(ДВ)-07 від 10.08.2007 р. та договором № В-97-10 на відшкодування витрат балансоутримувача від 16.07.2010 р. є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2015 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Техноком-3» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2015 р. у справі №910/13884/15 залишити без змін.

Справу №910/13884/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді С.Я. Дикунська

Н.М. Коршун