РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016Справа №910/30536/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Технологія-М"
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім "НЗІТО"; 2. Приватного підприємства "Техносолюшин"
простягнення 2 243 900 рублів, що еквівалентно 614 834, 50 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Кучина Г.С. - представник за довіреністю;
від першого відповідача:не з'явився;
від другого відповідача:не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Технологія-М" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім "НЗІТО" та Приватного підприємства "Техносолюшин" про стягнення солідарно суми боргу в розмірі 1 900 000, 00 рублів РФ, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 25.11.2015 року 520 604, 99 грн., пені у розмірі 343 900, 00 рублів РФ, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 25.11.2015 року 94 229, 50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що перший відповідач в порушення умов договору зобов'язання перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Технологія-М" з оплати виконаних робіт не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 1 900 000, 00 рублів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/30536/15, розгляд справи призначено на 22.01.2016 р.

У судовому засіданні 22.01.2016 року встановлено, що звірка розрахунків між позивачем та першим відповідачем не проведена.

Представник позивача наполягав на позові та подав клопотання про продовження розгляду спору додатково на 15 днів, відповідно до ст. 69 ГПК України, для надання додаткових доказів.

Представники першого та другого відповідача в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, проте через відділ діловодства суду від другого відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти позову заперечує, посилаючись на відсутність відповідного звернення з боку позивача про виконання зобов'язання згідно договору поруки у термін, передбачений законодавством.

З метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, суд задовольнив клопотання позивача про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів та вирішено відкласти розгляд справи до 17.02.2016 року.

У судовому засіданні 17.02.2016 року, представник позивача на позові наполягав, подав заяву про обґрунтування позовних вимог, в якій просив суд у стягненні грошових коштів з другого відповідача (Приватного підприємства "Техносолюшин") відмовити, оскільки позивач не звернувся до другого відповідача з письмовою вимогою про виконання зобов'язання згідно договору поруки.

Перший та другий відповідачі явку уповноважених представників в судові засідання не забезпечили, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

У відповідності з положеннями п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

З огляду на те, що ухвали суду були надіслані судом за адресою першого відповідача та другого відповідача, які зазначені в позовній заяві, а також на адресу першого та другого відповідача, які зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи (ст.64 ГПК України).

Оскільки відповідачі не з'явився у судове засідання, не зважаючи на належне повідомлення про розгляд справи, суд на підставі ст. 75 ГПК України, розглядає справу за наявними в ній матеріалами та доказами.

В судовому засіданні 17.02.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.05.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім "НЗІТО" (надалі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Технологія-М" (надалі - Виконавець) було укладено договір на проведення монтажу та перевірки працездатності обладнання № 000003/31003, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується виконати технологічну зборку (монтаж) обладнання, яке в подальшому буде використовуватися для Фільтрації та Видачі Авіопалив (ТС-1) у промислових цілях та перевірити його працездатність.

Замовник, відповідно до п. 1.2. договору зобов'язується оплатити роботи та прийняти їх на умовах договору.

Перелік, види, ціна та вартість робіт визначається протоколом узгодження договірної ціни та підписуються уповноваженими представниками сторін, є додатком до договору (Додаток № 2).

Відповідно до пунктів 2.3.1., 2.3.2., 2.3.3. договору, виконавець зобов'язаний на основі креслення № 46-012058-МС замовника, розробити детальний робочий проект монтажу обладнання з додатками переліку елементів (складових частин) обладнання, та їх постачальників. Виконаний детальний робочий проект зі всіма додатками повинен бути переданий замовнику електронною поштою протягом 60-ти днів від дати перерахування авансу. Виконавець зобов'язаний приступити до виконання робіт протягом 15 календарних днів від дня отримання авансу по даному договору, та письмового повідомлення замовника про наявність на місці монтажу складових частин обладнання необхідних для початку робіт.

Згідно п. 3.1. договору підряду за погодженням сторін загальна вартість робіт становить 2 900 000, 00 рублів, що еквівалентно на дату підписання договору 80 314,39 доларів США.

Оплата за договором здійснюється замовником в рублях РФ в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця в наступному порядку:

- до дати початку робіт замовник, на підставі рахунку, виплачує виконавцю аванс у розмірі 500 000, 00 рублів;

- по прибуттю фахівців на об'єкт для проведення робіт замовником на протязі 3х робочих днів, на підставі рахунку, оплачує наступну суму в розмірі 500 000, 00 рублів;

- при виконанні робіт на 70% (про що виконавець надає письмове підтвердження) замовник протягом 3х робочих днів, на підставі рахунку, оплачує наступну суму в розмірі 1 000 000, 00 рублів;

- оплата решти 900 000, 00 рублів проводиться замовником, на підставі рахунку, протягом 3х робочих днів з дня підписання акту приймання виконаних робіт і повернення переданого виконавцю інструменту.

На виконання умов договору підряду № 000003/31003 від 06.05.2014 року, позивачем було виконано всі необхідні за договором роботи, про що складено Акт про закінчення робіт від 11.06.2014 року та виставлено рахунок, які направлено на адресу відповідача.

Натомість, Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім "НЗІТО" було здійснено оплату лише сум, передбачених п.п. 3.4. та 3.6. договору. Акт про закінчення робіт першим відповідачем підписано не було, заперечень та зауважень також не надходило.

Не дочекавшись проведення розрахунків за виконанні роботи у встановлені договором терміни, ТОВ "Технологія-М" 16.07.2014 року направило на адресу ТОВ торговий дім "НЗІТО" письмову Претензію, в якій просить сплатити заборгованість в найкоротші строки. Але першим відповідачем не було вжито жодних дій, спрямованих на виконання зобов'язань за договором підряду.

Таким чином, у Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім "НЗІТО" перед позивачем виникла заборгованість за договором підряду у розмірі 1 900 000, 00 грн., що еквівалентно 520 604, 99 грн.

Виходячи із змісту укладеного між сторонами Договору, він за своєю правовою природою є Договором підряду, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно із п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та змісту п. 3.2 Договору строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті виконаних позивачем згідно Договору робіт на момент розгляду справи настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 1 900 000, 00 рублів (520 604, 99 грн.) за виконані згідно Договору роботи.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

19.03.2014 року між Приватним підприємством "Техносолюшин" (надалі поручитель, другий відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Технологія-М" (надалі кредитор), було укладено договір поруки № 03-1, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку Товариством з обмеженою відповідальністю торговий дім "НЗІТО" (надалі боржник, перший відповідач) щодо погашення грошового зобов'язання за договором підряду на проведення монтажу і перевірки працездатності обладнання № 000003/31003 від 19.03.2014 року.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що поручителем забезпечуються наступні зобов'язання боржника:

- у разі невиконання боржником будь-яких зобов'язань по оплаті, сплатити за договором підряду 30 000, 00 грн. на користь кредитора.

Строк дії договору підряду - до 31.12.2015 року.

Згідно із ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частинами першою та другої статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Оскільки боржником не було оплачено вартість виконаних робіт, тому Товариство з обмеженою відповідальністю "Технологія-М" заявило у своїй позовній заяві вимогу до другого відповідача, про солідарне стягнення суми боргу та пені.

Заперечуючи проти позовних вимог, Приватне підприємство "Техносолюшин" у своєму письмовому відзиві зазначає, що його зобов'язання за договором поруки не виникли, адже позивачем не було заявлено письмової вимоги про виконання зобов'язання згідно договору поруки у строк, передбачений законодавством.

Позивачем було визнано вказані вище твердження другого відповідача, у зв'язку з чим, Товариством з обмеженою відповідальністю "Технологія-М" 17.02.2016 року було подано до суду заяву про обґрунтування позовних вимог. Відповідно до якої просив суд у стягненні грошових коштів з другого відповідача (Приватного підприємства "Техносолюшин") відмовити, оскільки позивач не звернувся до другого відповідача з письмовою вимогою про виконання зобов'язання згідно договору поруки.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з Приватного підприємства "Техносолюшин" суми основного боргу у розмірі 1 900 000, 00 рублів, що еквівалентно 520 604, 99 грн. та пені у розмірі 343 900, 00 рублів, що еквівалентно 94 229, 50 грн. задоволенню не підлягають.

Суд дійшов висновку, що зважаючи на порушення виконання зобов'язань за договором на проведення монтажу та перевірки працездатності обладнання в частині розрахунків за виконані роботи, сума основного боргу у розмірі 1 900 000, 00 рублів (520 604, 99 грн.) підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім "НЗІТО".

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з першого відповідача пеню у розмірі 343 900, 00 рублів, що еквівалентно 94 229, 50 грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Із положень ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Положеннями п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 7.3. договору, у випадку несвоєчасної оплати замовником суми вказаної у п.п. 3.6., 3.7., 3.8. договору, виконавець вправі вимагати виплату замовником пені у розмірі 0,1% від несвоєчасно виплаченої суми за кожен день прострочення.

Таким чином, умовами Договору передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов Договору у вигляді сплати штрафних санкцій.

Враховуючи, що судом встановлено факт порушення першим відповідачем строків розрахунку за виконані роботи, тоді стягнення з першого відповідача пені у розмірі 343 900, 00 рублів (94 229, 50 грн.) є правомірним.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на першого відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статями 32-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Технологія-М" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім "НЗІТО" (603028, Російська Федерація, м. Нижній Новгород, пров. Спортсменський, 12, ІПН ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технологія-М" (03110, м. Київ, вул. Андрія Головка, 25, кв. 2, ) суму боргу в розмірі 1 900 000, 00 рублів РФ, що еквівалентно 520 604, 99 грн., пеню у розмірі 343 900, 00 рублів РФ, що еквівалентно 94 229, 50 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 222, 53 грн. Видати наказ.

3. У задововоленні позовних вимог до Приватного підприємства "Техносолюшин" (03127, м. Київ, пр-т 40-річчя Жовтня, 120, корп. 1, ) про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технологія-М" (03110, м. Київ, вул. Андрія Головка, 25, кв. 2, ) суму боргу в розмірі 1 900 000, 00 рублів РФ, що еквівалентно 520 604, 99 грн., пеню у розмірі 343 900, 00 рублів РФ, що еквівалентно 94 229, 50 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 22.02.2016 р.

Суддя Ю.О. Підченко