ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа № 911/1671/13

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Вінницька обл., Вінницький р-н, с. Вінницькі Хутори

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, Київська обл., Яготинський р-н, с. Сотниківка

про стягнення 40566,90 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3 (ордер серії ВН №006438 від 07 лютого 2016 року) ;

від відповідача: ОСОБА_4 (довіреність № 471 від 22.05.2013 р.);

Обставини справи:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення 40566,90 грн. заборгованості за контрактом-заявкою № 04/02/09 від 04.02.2013 р. про надання послуг транспортного обслуговування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов контракту-заявки № 04/02/09 від 04.02.2013 р. в частині оплати наданих послуг, в звязку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у сумі 38366,40 грн. В звязку з наявністю зазначеної заборгованості позивачем на підставі ст. 230 ГК України нараховано позивачу 1197,36 грн. пені та на підставі ст. 625 ЦК України 763,48 грн. інфляційних втрат та 239,66 грн. 3% річних.

21.05.2013 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив № б/н від 20.05.2013 р., в якому відповідач проти позовних вимог заперечує повністю, посилаючись на те, що між сторонами жодного контракту-заявки укладено не було, а надана позивачем суду копія контракту-заявки № 04/02/09 від 04.02.2013 р. та інші документи не являються належними доказами у справі в розумінні ст. 34 ГПК України та не підтверджують факт існування між сторонами господарських відносин.

21.05.2013 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшли письмові пояснення, в яких він зазначив, що доказом належного виконання позивачем своїх зобовязань за контрактом-заявкою № 04/02/09 від 04.02.2013 р. являється книжка МДП № RX 71950532 з відміткою співробітника митниці Республіки Казахстан та довідка з бази даних Safe TIR № 15/2-2462 від 16.05.2013 р.

06.06.2013 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України.

Вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає вимогам ст. 38 ГПК України.

В судових засіданнях 21.05.2013 р. та 30.05.2013 р. було оголошено перерву до 30.05.2013 р. та 14.06.2013 р. відповідно.

Представник позивача у судових засіданнях 21.05.2013 р., 30.05.2013 р. та 14.06.2013 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судових засіданнях 21.05.2013 р., 30.05.2013 р. та 14.06.2013 р. проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.06.2013 р. матеріали справи № 911/1671/13 надіслано до прокуратури Київської області для вирішення питання проведення слідчих дій для встановлення факту наявності/відсутності протиправних діянь при укладенні чи підробленні контракту-заявки № 04/02/09 від 04.02.2013 р. в діях позивача та відповідача та зупинено провадження у справі №911/1671/13 до повернення матеріалів справи з прокуратури Київської області.

У звязку з поверненням матеріалів справи №911/1671/13 разом з постановою Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві від 06.11.2015 р. до господарського суду Київської області провадження у справі №911/1671/13 поновлено та призначено розгляд справи на 09.02.2016 р.

У судовому засіданні 09.02.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні 09.02.2016 р. проти задоволення позовних вимог заперечував.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За твердженням позивача, 04.02.2013 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (експедитор) було укладено контракт-заявку №04/02/09 про надання послуг транспортного обслуговування (заявка).

Відповідно до п. 1 заявки експедитор доручає, а перевізник зобовязується надати послуги з організації та виконання перевезення вантажу автомобільним транспортом по внутрішньодержавному та міжнародному сполученні, а експедитор зобовязується сплатити погоджену сторонами вартість послуг.

Пунктом 2 заявки встановлено, що перевезення здійснюється відповідно до наступних умов: маршрут перевезення Дрогобич(Україна)-Алмати(Казахстан); найменування вантажу меблі (2 тонни, 17 кубів); вантажовідправник «Євростиль»; адреса завантаження Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Св. Юри, 31; день та час завантаження 05.04.2013 р.; вантажоотримувач Даніяр; адреса розвантаження м. Алмати, вул. Абая, 109б; день та час розвантаження 13.02.2013 р.-14.02.2013 р.; вартість послуг 4800 доларів США; марка автомобіля Mersedes АВ2014ВО; водій ОСОБА_5

Відповідно до п. 3.1. заявки експедитор зобовязується своєчасно та в повному обсязі сплачувати перевізнику погоджену вартість послуг.

Розділом 4 заявки встановлено, що перевізник зобовязується доставити та здати вантаж вантажоотримувачу.

Як зазначає позивач, на виконання умов контракту-заявки позивачем 22.02.2013 р. було доставлено та відвантажено товар за місцем призначення м. Алмати(Казахстан), що підтверджується міжнародною автомобільною транспортною накладною CMR серії А № 189430 та книжкою МДП № RX71950532, виданою 25.01.2013 р. ОСОБА_1 При цьому, за твердженням позивача, будь-яких зауважень чи заперечень щодо здійсненого позивачем перевезення від відповідача не надходило.

Як зазначає позивач, відповідач не розрахувався за надані послуги з перевезення, в звязку з чим за ним утворилася заборгованість у сумі 38366,40 грн.

Зі змісту листа вих. № 1/10/3453 від 15.05.2013 р. Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України вбачається, що книжка МДП № RX71950532, видана 25.01.2013 р. учаснику Асоціації ОСОБА_1, повернена до Секретаріату 14.04.2013 р. і прийнята зі статусом «оформлена вірно». Крім того, згідно інформації, наявній в електронній базі даних підтвердження доставки товару до митниці призначення з використанням книжки МДП, товар доставлено до митниці призначення 22.02.2013 р., а штамп митного органу в міжнародній товарно-транспортній накладній CMR серії А № 189430 та особиста номерна печатка працівника митниці Департаменту митного контролю по м. Алмати від 22.02.2013 р. підтверджують доставку вантажу і його митне оформлення.

В обґрунтування відсутності підпису вантажоодержувача на міжнародній товарно-транспортній накладній CMR серії А № 189430 позивач посилається на те, що вантажоодержувач безпідставно відмовився від її підписання.

Проте, вказані міжнародна автомобільна транспортна накладна CMR серії А № 189430 та книжка МДП № RX71950532 не містять жодної інформації, яка свідчила б про те, що зазначене у них перевезення було здійснено за замовленням відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

Представник позивача у судовому засіданні 21.05.2013 р. надав суду факсимільну копію контракту-заявки № 04/02/09 від 04.02.2013 р. та зазначив, що укладення та підписання сторонами вказаного контракту було здійснено за допомогою факсимільного звязку, в звязку з чим позивач не має можливості надати суду оригінал контракту-заявки № 04/02/09 від 04.02.2013 р. з власноручними підписами сторін, засвідченими їх мокрими печатками.

Представник відповідача у судових засіданнях повністю заперечив факт укладення, підписання та засвідчення печаткою ФОП ОСОБА_2 контракту-заявки № 04/02/09 від 04.02.2013 р. та зазначив, що з наданої позивачем факсимільної копії неможливо встановити особу, яка від імені ФОП ОСОБА_2 підписала спірний контракт-заявку та скріпила його печаткою. Крім того, як зазначив відповідач, на наявній в матеріалах справи факсимільній копії контракту-заявки № 04/02/09 від 04.02.2013 р. відсутня дата та час його відправлення (отримання), які обовязково зазначаються у нижньому рядку кожної сторінки документа при його відправці за допомогою засобів факсимільного звязку, що також свідчить про те, що вказаний контракт не було отримано та підписано відповідачем.

Отже, вирішальне значення для вирішення даного спору має встановлення факту чи було укладено між позивачем та відповідачем контракт-заявку № 04/02/09 від 04.02.2013 р.

Проте, враховуючи те, що позивачем не надано суду оригіналу контракту-заявки № 04/02/09 від 04.02.2013 р., а надано нечитабельну факсимільну копію, то суд позбавлений можливості призначити у справі № 911/1671/13 судову технічну експертизу документу та почеркознавчу експертизу з метою встановлення вищезазначеного факту.

Оскільки відповідач повністю заперечує факт укладення контракту-заявки №04/02/09 від 04.02.2013 р., а інших доказів, які б вказували на те, що спірне перевезення було здійснено за замовленням та на користь відповідача, матеріали справи не містять, то господарський суд дійшов висновку про те, що в діях однієї із сторін спору можуть міститися ознаки дій, переслідуваних в кримінальному порядку.

У звязку з викладеним господарським судом було надіслано матеріали справи №911/1671/13 до прокуратури Київської області для вирішення питання проведення слідчих дій для встановлення факту наявності/відсутності протиправних діянь при укладенні чи підробленні контракту-заявки № 04/02/09 від 04.02.2013 р. в діях позивача та відповідача.

Постановою Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві від 06.11.2015 р. про закриття кримінального провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0013376 від 24 серпня 2013 року, закрите у звязку із відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення.

Крім того, в зазначеній постанові слідчим СВ першого відділу міліції Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві вказано, що слідство позбавлено можливості отримати оригінал контракт-заявки №04/02/09 від 04.02.2013 р. та слідством не виявилось за можливе встановити у кого знаходиться оригінал вказаного документа.

Щодо інших доказів, що на переконання позивача підтверджують наявність цивільно-правових відносин між позивачем та відповідачем, які виникли на підставі контракту-заявки №04/02/09 від 04.02.2013 р., суд зазначає наступне.

Міжнародна товарно-транспортна накладна CMR серії А №189430, є товарно-транспортною накладною, яка застосовується при міжнародних вантажних автомобільних перевезеннях та підтверджує факт надання транспортно-експедиційних послуг, з якої вбачається, що 22.02.2013 р. товар (меблі в розібраному стані) був доставлений до Департаменту митного контролю за місцем призначення м. Алмати(Казахстан). При цьому, досліджена судом накладна CMR серії А №189430 не містить жодних відомостей про експедитора, яким на переконання позивача є фізична особа-підприємець ОСОБА_2.

Копія рахунку-проформи від 04.02.2013 року - документ, у якому відправником та отримувачем значаться ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - не містить у собі жодних даних, які б свідчили про зв'язок даного документу з позивачем чи відповідачем.

Копія витягу carnet TIR RX 71950532 також не містить у собі жодних даних, які б свідчили про зв'язок даного документу з відповідачем.

Як вже зазначалось, в копії контракту-заявки №04/02/09 від 04.02.2013 р., відправником значиться «Євростиль», а в міжнародній товарно-транспортній накладній CMR серії А №189430 в графі «відправник» значиться ОСОБА_6 за дорученням ОСОБА_8 При цьому, в постанові Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві від 06.11.2015 р. про закриття кримінального провадження слідчим вказано наступне: «…Допитаний директор ПВПП «Євростиль» ОСОБА_9, який пояснив, що на початку лютого 2013 року на підставі надходження коштів в розмірі 5 тис. гривень від ФОП «ОСОБА_6Г.» було завантажено меблі в кількості 2 тони або 17 кубів на вантажний автомобіль (ПІБ експедитора не памятає). Оскільки, гроші поступили від ОСОБА_6, то і замовником є він. З ФОП «Липова A.B.» він не знайомий та ніколи про неї не чув. Із ОСОБА_6 особисто не знайомий, однак розмовляв з ним по телефону при оформленні замовлення.

Встановлений ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає м. Київ, вул. Радистів, б. 62 кв. 3, однак на неодноразові виклики до слідчого останній не зявився…».

Наявність вимоги №1 від 19.03.2013 року не може підтверджувати наявність правовідносин між сторонами спору.

До того ж, матеріали справи №911/1671/13 не містять будь-яких інших доказів, що свідчили б про існування між сторонами договірних відносин щодо надання позивачем відповідачеві послуг з перевезення вантажу на суму 38366,40 грн., як то підписаний між сторонами та скріплений їх печатками акт виконаних робіт, підписання якого передбачено умовами контракту-заявки №04/02/09 від 04.02.2013 р., на яку посилається позивач.

Відповідно до ст. 32 Господарського кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Статтею 33 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 Господарського кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 36 Господарського кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Таким чином, позивачем не доведено факту існування між сторонами цивільно-правових відносин, що виражаються у наданні позивачем послуг відповідачу з перевезення вантажу, вартість яких за повідомленням позивача становить 4800 доларів США (38366,40 грн. станом на 24.04.2013 р.). Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст. 32, 34 та 36 Господарського кодексу України, в порядку ст. 33 Господарського кодексу України обставин на які останній посилається у позовній заяві.

Отже, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 38366,40 грн., яка за твердженням позивача виникла внаслідок невиконання відповідачем умов контракту-заявки №04/02/09 від 04.02.2013 р., через недоведеність позивачем заявлених вимог.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Оскільки, позивачем у справі не доведено факту надання відповідачеві послуг з перевезення вантажу на суму 38366,40 грн., суд дійшов висновку, що відповідач у справі не міг порушити строки розрахунків, тому, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги в частині стягнення з відповідача пені у заявленому розмірі, а саме, 1197,36 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, судом не встановлено факту існування зобовязання відповідача щодо сплати на користь позивача вартості наданих останнім послуг у розмірі 38366,40 грн., то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 239,66 грн. та інфляційних втрат у розмірі 763,48 грн., також задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 32, 33, 34, 36, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя О.О. Рябцева

Рішення підписано 19.02.2016 р.