РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016№910/31520/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу №910/31520/15

за позовом фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю, м. Київ,

до «Груп-1 Техносервіс» - товариства з обмеженою відповідальністю, м. Київ,

про стягнення 500 000 грн. немайнової шкоди, заподіяної юридичній особі у зв'язку з приниженням її ділової репутації,

за участю представників:

позивача - Джиоєвої Д.В. (довіреність від 22.12.2015 №б/н);

відповідача - Оксамитного М.М. (довіреність від 04.08.2015 №12/15).

У межах розгляду господарським судом міста Києва справи №910/20341/15 фірма «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю (далі - Фірма) звернулася до господарського суду міста Києва із зустрічним позовом про стягнення з «Груп-1 Техносервіс» - товариства з обмеженою відповідальністю (далі - Товариство) 500 000 грн. немайнової шкоди, заподіяної Фірмі у зв'язку з приниженням її ділової репутації.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.10.2015 (суддя Селівон А.М) зустрічну позовну заяву Фірми повернуто без розгляду відповідно до пункту 3 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2015 апеляційну скаргу Фірми залишено без задоволення; матеріали оскарження у справі №910/20341/15 повернуто до господарського суду міста Києва для вирішення питання щодо прийняття до розгляду зустрічної позовної заяви в окремому провадженні.

Позов мотивовано тим, що: 05.08.2015 на усіх об'єктах охорони (у публічних місцях), що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова буд. №73-Е та №75-А, відповідач розмістив оголошення, що містили відомості, які не тільки не відповідали дійсності, а й стосувалися конфіденційності відносин сторін відповідно до підпункту 4.1.1 пункту 4.1 договору на охорону від 01.04.2013 №01.04.13 (далі - Договір); згідно із змістом оголошень заборгованість позивача перед відповідачем складала трьохмісячний термін, позивач обвинувачувався у недобросовісності, неплатоспроможності і невиконанні зобов'язань; з червня по серпень місяць 2015 року через оприлюднення у мережі Інтернет оголошень відповідача суттєво зменшилася кількість продаж у житловому комплексі «Сонячна Брама» (далі - ЖК «Сонячна Брама»), а саме позивач недоотримав більше 5 000 000 грн.; протиправними діями відповідача значно підірвано ділову репутацію позивача як юридичної особи, про що також свідчать неодноразові запити від інвесторів і співвласників ЖК «Сонячна Брама» про неплатоспроможність і недобросовісність позивача та його керівництва, а також під час особистих зустрічей з представниками ініціативних груп співвласників, поширення цих відомостей в мережі Інтернет тощо; таким чином, збитками позивача є доходи, які позивач міг би одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено (упущена вигода) відповідачем, що складають на даний час більше 5 000 000 грн., тому, враховуючи складну економічну ситуацію в Україні, позивач вважає, що відповідач має відшкодувати йому 10% від згаданої суми, а саме 500 000 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.12.2015 порушено провадження у справі.

Відповідач 14.01.2016 подав суду відзив на позов, в якому зазначив таке:

на підтвердження своїх вимог позивач посилається на оголошення, які начебто були розміщені відповідачем на паперових носіях на об'єктах, що знаходяться під охороною; оголошення, долучене позивачем до матеріалів справи, виготовлене не на офіційному бланку відповідача, а на аркуші паперу, що не має посилань на Товариство, проте має ознаки іншої юридичної особи; також оголошення не містить жодних підписів посадових осіб відповідача та навіть посилань на них та їх посади; відсутні печатка юридичної особи та реквізити, що давали б змогу ідентифікувати оголошення як виготовлене та розміщене Товариством; слід також зазначити, що неможливо встановити час та місце розміщення оголошення; в тексті оголошення відсутня будь-яка конфіденційна інформація відносно позивача та відсутні будь-які конкретні дані, які можна розцінювати як конфіденційні чи недостовірні; мова про платоспроможність та добросовісність позивача або будь-які інші його якості як суб'єкта господарювання чи інших суспільних відносин в оголошенні також не йдеться;

з наданих доказів стосовно розповсюдження відповідачем в мережі Інтернет інформації також неможливо ідентифікувати розповсюджувача інформації; тим більше, що учасники інтернет-форуму називають себе як працівники Фірми та мешканці будинків, які обслуговує позивач;

згідно з даними інформаційно-аналітичного порталу «Столична нерухомість» рівень капіталовкладень в елітну нерухомість в серпні 2015 року в порівнянні з липнем 2015 року знизився на 26,5 %; даний факт пояснюється, зокрема, періодом відпусток та традиційним щорічним спадом ринку нерухомості в цей період; тому вимога позивача про стягнення майнової шкоди, а саме збитків від зниження продажів нерухомості є також недоведеною;

факт невиконання Фірмою своїх грошових зобов'язань за Договором встановлений рішенням господарського суду міста Києва від 13.10.2015 у справі №910/20341/15; обґрунтовуючи затримання платежів за послуги охорони, позивач неодноразово посилався на те, що його нерухоме майно, саме про яке йде мова в позові, перебуває в банківській заставі, що унеможливлює його реалізацію; також відкрито безліч виконавчих проваджень, за якими боржником є Фірма та в яких були винесені постанови про арешт майна і коштів боржника, як повідомляв позивач.

Позивач 15.02.2016 подав суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що: підставою для подання даного позову було суттєве приниження ділової репутації Фірми; фактично, як вже було зазначено у позовній заяві, відповідачем з 2014 року було вчинено цілу низку дій, спрямованих на примусове і необґрунтоване збільшення позивачем сум оплати за надані відповідачем послуги; посилання відповідача на те, що оголошення виготовлене не на його офіційному бланку, а на аркуші паперу і не містить жодних підписів посадових осіб та навіть посилань на них, чи на їх посади, а також, що не можливо встановити час та місце розміщення оголошення, жодним чином нормативно необґрунтовано; факти оприлюднення оголошень співробітниками відповідача можуть бути підтверджені численними свідченнями, як з боку співробітників позивача, так і співробітників житлових та нежитлових приміщень об'єктів охорони; позивач вважає, що розповсюдження відомостей, що стосуються платоспроможності Фірми, а також відомостей про фінансові взаємовідносини позивача і відповідача за Договором є порушенням конфіденційності відносин сторін та розповсюдженням недостовірної інформації про позивача; відомості, що не відповідали дійсності, були оприлюднені у мережі Інтернет на форумі інвесторів та співвласників ЖК «Сонячна Брама» шляхом розміщення фотографій оголошення, що були вивішені співробітниками відповідача на усіх під'їздах будинків цього об'єкту охорони; у позовній заяві позивач не зазначає, що саме відповідач оприлюднив ці оголошення в мережі Інтернет.

Представник позивача у судовому засіданні 15.02.2016 підтримав доводи, викладені у поясненнях, поданих суду 15.02.2016 у письмовому вигляді, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надав пояснення у справі, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 500 000 грн. немайнової шкоди, посилаючись на статті 1166 та 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Слід зазначити, що в прохальній частині позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача 500 000 грн. немайнової шкоди, тобто моральної. Проте в описовій частині позовної заяви позивач зазначає, що 500 000 грн. є збитками (упущеною вигодою) позивача.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 4 постанови пленуму Верхового Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Ділову репутацію юридичної особи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування, та інших належних їй нематеріальних активів серед кола споживачів її товарів та послуг. Приниженням ділової репутації суб'єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності, у зв'язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів (пункти 5 і 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2007 № 01-8/184 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію»).

Відповідно до пункту 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди позивачеві необхідно встановити наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Слід зазначити, що 01.04.2013 Фірмою та Товариством укладено договір на охорону №01.04.13, за умовами якого позивач доручив, а відповідач взяв на себе обов'язки щодо здійснення моніторингу, патрулювання та реагування на правопорушення і надзвичайні події (охорони громадського порядку, заходів з охорони) відносно мешканців, власників нежитлових приміщень (та його персоналу), орендарів, персоналу позивача та інших осіб на об'єктах Фірми і їх майна згідно з додатком №1 до вказаного договору.

У зв'язку з наявною у позивача заборгованістю з оплати послуг, наданих Товариством, останнє звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фірми 463 794,44 грн. Рішенням господарського суду міста Києва від 13.10.2015 у справі №910/20341/15 (суддя Селівон А.М.) позовні вимоги Товариства задоволено частково. Станом на 15.02.2016 вказане рішення оскаржується в апеляційній інстанції.

Так, позивач вказує, що відповідачем було розповсюджено про Фірму недостовірну інформацію шляхом розміщення на всіх об'єктах охорони (у публічних місцях) оголошення.

Судом встановлено, що в оголошенні зазначено таке:

«Уважаемые господа!

Международное охранное агентство «Группа 1» очень дорожит многолетним сотрудничеством с Вами, но мы вынуждены приостановить охрану Вашего дома в связи с тем, что уже третий месяц наша работе не оплачивается в соответствии с договором на охрану с компанией ТММ.

Компания ТММ не в состоянии не только выполнить договор, но даже дать какие-либо вразумительные объяснения относительно сроков погашения долга перед нами. Все предварительные договоренности не соблюдаются и обещания не выполняются.

Мы не можем месяцами ждать денег, получение которых становиться все более иллюзионным.

Мы надеемся на Ваше понимание и поддержку, особенно в ситуации, когда криминогенная обстановка в городе все более ухудшается, а преступность растет.

Нас беспокоит то, что происходит, нас беспокоит Ваша безопасность, но нам нужно кормить наши семьи и наших детей.

Мы благодарим Вас за сотрудничество и очень сожалеем о том, что стали заложниками недобросовестного выполнения договорных обязательств со стороны нашего Заказчика - компании ТММ.

Мы приостанавливаем охрану Вашего дома с 23:59 05.08.2016 г».

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі потрібно розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці, також вчинення дій спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Вказане оголошення не може вважатися офіційним документом Товариства, оскільки воно не містить: дати та номеру; посади та прізвища особи, яка його склала; підпису відповідної особи; печатки Товариства.

Зі змісту вказаного оголошення не можливо встановити, що його було розповсюджено саме Товариством. Саме лише посилання у тексті оголошення на міжнародне охоронне агентство «Груп 1» не є доказом розповсюдження відповідачем оголошення.

Крім того, позивач вказує, що вказане оголошення розміщено і на інтернет-форумі http://forum.realt.ua/obsuzhdenie_novostroek_pravyy_bereg_kiev-4/quotsonyachna-bramaquot-goloseevskiy-r-n-ul-lomonosova-73-79-tmm-1198/3680, на якому невстановленими особами ведеться переписка стосовно оголошення.

Таким чином, позивачем не надано належних доказів, що саме наведена інформація спричинила збиток діловій репутації позивача у сумі 500 000 грн., як і не подано належного розрахунку вказаного збитку.

Отже, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували заподіяння позивачу втрат немайнового характеру, у тому числі моральних, приниження його ділової репутації та підриву довіри до його діяльності в результаті неправомірних дій відповідача, а також позивачем не надано доказів на підтвердження розміру моральної шкоди.

Водночас, відповідно до частин першої - третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані ним збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки; шкідливого результату такої поведінки - збитків, їх наявності та розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності, хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Посилання Фірми на лист Товариства від 18.07.2014 №07/14 як на здійснення відповідачем тиску на позивача є безпідставним, оскільки у вказаному листі Товариство пропонує Фірмі варіанти для підвищення ефективності охорони об'єктів, які належать Фірмі.

Відповідно до підпункту 4.1.1 пункту 4.1 Договору сторони Договору зобов'язуються забезпечити конфіденційність відносин за Договором.

Так, позивач у позовній заяві вказує, що відповідачем та його працівниками розголошено конфіденційну інформацію стосовно укладеного Фірмою і Товариством Договору.

Разом з тим, доказів на підтвердження розголошення відповідачем або його працівниками інформації в будь-який спосіб стосовно укладеного сторонами Договору матеріали справи не містять, а тому суд не бере до уваги вказане твердження позивача.

Матеріали справи не містять доказів, які підтверджуються як неправомірність дій відповідача, так і завдання такими діями шкоди позивачу.

Слід зазначити, що при обчисленні розміру упущеної вигоди має значення достовірність (реальність) тих доходів, які потерпіла особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок з доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на потерпілого.

Неодержаний прибуток - це рахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення, тобто якщо ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б отримані у випадку неналежного виконання боржником своїх зобов'язань.

Крім того, важливим елементом доказування наявності упущеної вигоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Так, позивач зазначає, що у зв'язку із завданою шкодою його діловій репутації, Фірмою не було одержано 5 000 000 грн. з продажу нерухомого майна.

Проте матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження заподіяння саме відповідачем Фірмі збитків у сумі 500 000 грн., як і не подано належного розрахунку таких збитків.

З урахуванням наведеного господарський суд міста Києва вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.02.2016.

Суддя О. Марченко