ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.02.2016 Справа № 905/3538/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В.

при секретарі судового засідання Степаненко Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Дніпро, м. Київ

до відповідача: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АЗОВНЕФТЕПРОДУКТ, м. Маріуполь

про стягнення заборгованості в сумі 135249122,49 грн.

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_3 за довіреністю № 384 від 30.07.2015р.;

від відповідача: ОСОБА_4 за довіреністю № 12 від 29.01.2016р., ОСОБА_5 за довіреністю № 9 від 24.04.2015р.

Позивач, Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 Дніпро, м. Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АЗОВНЕФТЕПРОДУКТ, м. Маріуполь про стягнення заборгованості станом на 06.11.2015 р. за кредитним договором № 170211-КЛВ/1 від 17.02.2011 р. в сумі 112 661 702,75 грн., що еквівалентно сумі заборгованості 4 914 245,52 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом 93198027,09 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ становить 4065250,00 дол. США, заборгованість за відсотками 19463675,66 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ становить 848995,52 дол. США та 22587419,74 грн., з яких: пеня за несплаченим кредитом в сумі 18764720,60 грн., пеня за несплаченими процентами в сумі 3822699,14 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором № 170211-КЛВ/1 від 17.02.2011 р.

Разом з позовом позивачем подано заяву б/н від 11.12.2015р. про його забезпечення шляхом накладення арешту в межах суми позову у розмірі 135249122,49 грн. на майно, що належить ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АЗОВНЕФТЕПРОДУКТ, зокрема, на земельну ділянку, кадастровий номер :01:019:0016, що розташована за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. Кірова, вул. Червоноармійська, загальною площею 0,1506 га, та грошові кошти, що належать ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АЗОВНЕФТЕПРОДУКТ на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯД/№388862, виданий 01.08.2007 р. Вінницьким міським управлінням земельних ресурсів та грошові кошти, що належать відповідачу. Також просили заборонити ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АЗОВНЕФТЕПРОДУКТ відкривати нові рахунки у будь-яких інших фінансових установах, крім Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Дніпро.

16.02.2016р. на адресу господарського суду Донецької області від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому відповідач просив витребувати у позивача наступні документи: наказ № 91 від 15.02.2011р. щодо повноважень в.о. Голови правління ОСОБА_6; довіреність від 11.05.2010р., посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим номером 1397 щодо повноважень ОСОБА_8; довіреність від 22.06.2010р., посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим номером 129 щодо повноважень ОСОБА_9; довіреність від 06.02.2012р., посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим номером 1220 щодо повноважень ОСОБА_11.

Також відповідач надав клопотання про залучення до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_12, ТОВ «Аль-Ямі Північ», ТОВ «Есенс-Преміум», ТОВ «Вельт», ТОВ «Газеко».

В судових засіданнях представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі та на задоволенні заяви б/н від 11.12.2015р. про забезпечення позову. В письмових поясненнях від 01.02.2016 р. позивач зазначає, що м. Маріуполь відсутнє в переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували.

12.01.2016р. від відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній не згодний з розрахунком заборгованості за процентами, оскільки позивачем не надано доказів збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами з 10,5% до 11,5% річних, та у разі порушення строків повернення кредиту з 15,5% до 16,5 % річних. Крім того, зазначив, що позивачем не прийнято до уваги вимоги ст.. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами з 14.04.2014 р. юридичним та фізичним особам підприємцям, що провадять (проводили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Просили суд відмовити позивачу в позові в частині стягнення пені, стягнення суми заборгованості за процентами та зобовязати позивача скасувати суми пені за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату процентів.

В поясненнях від 16.02.2016 р. відповідач зазначив, що місцем провадження його господарської діяльності є м. Маріуполь, яке входить до території проведення антитерористичної операції.

Перед початком розгляду справи по суті представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2011 р. між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_1 Дніпро, м. Київ (банк) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АЗОВНЕФТЕПРОДУКТ, м. Маріуполь (позичальник) укладено кредитний договір № 170211-КЛВ/1 (далі Договір).

Згідно п. 1.1. Договору (в редакції договору від 12.02.2013р. про зміну кредитного договору № 170211-КЛВ/1 від 17.02.2011р.) банк на умовах цього договору відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 5534250,00 доларів США (пять мільйонів пятсот тридцять чотири тисячі двісті пятдесят доларів США 00 центів), а позичальник зобовязується повернути кредити згідно з встановленим графіком зниження ліміту (додаток № 1 до цього договору, що є його невідємною частиною), але не пізніше « 28» (двадцять восьмого) лютого 2014 (дві тисячі чотирнадцятого) року та сплатити проценти за користування кредитами, на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.5. Договору (в редакції договору від 30.11.2012р. про зміну кредитного договору № 170211-КЛВ/1 від 17.02.2011р.) процентна ставка за користування кредитами з 22.10.2012 р. встановлюється у розмірі 11,5 % (одинадцять цілих пять десятих) процентів річних.

Порядок нарахування та сплати процентів визначений сторонами п. 2.6 Договору.

Так, відповідно до п. 2.6.1 договору розрахунок суми процентів за користування кредитами починається з дня фактичного виникнення дебетового залишку на рахунку обліку кредитної заборгованості, відкритому банком для обліку заборгованості позичальника за кредитами, наданими згідно з цим договору.

Згідно п. 2.6.2 (в редакції договору від 30.11.2012р. про зміну кредитного договору № 170211-КЛВ/1 від 17.02.2011р.) проценти за користування кредитами, наданими за цим договором, нараховуються банком та сплачуються позичальником щомісячно в останній робочий день поточного місяця надалі («звітний період»), а також у день повного погашення заборгованості за кредитами для закриття цього договору (достроково або при настанні строку погашення), але не пізніше дати погашення кредитів, вказаної в пункті 1.1. цього договору, виходячи із суми заборгованості на позичковому рахунку та процентної ставки, вказаної в пункті 2.5. цього договору.

У разі якщо день нарахування та сплати процентів припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, проценти нараховуються в робочий день, що йому передує.

У разі прострочення повернення кредиту плата за користування одержаним кредитом або часткою кредиту в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту згідно цього договору і до дня фактичного повернення кредиту позичальником, з 22.10.2012 р. встановлюється в розмірі 16,5 % (пятнадцять цілих пять десятих) процентів річних.

Сума заборгованості за кредитом, що не сплачена позичальником у визначений цим договором строк, наступного робочого дня вважається простроченою

Відповідно до п. п. 3.4.3., 3.4.4. Договору ( в редакції договору від 07.06.2012р. про зміну кредитного договору № 170211-КЛВ/1 від 17.02.2011р.) позичальник зобовязується сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитами щомісячно, в період сплати процентів, вказаний в пункті 2.6.2. цього договору, а також у день повного погашення заборгованості за кредитами для закриття цього договору.

У разі несвоєчасної сплати процентів, банк може нарахувати пеню, передбачену пунктом 3.4.13 цього договору, на суму простроченого платежу.

Позичальник зобовязується повністю погасити заборгованість за кредитами у строк, встановлений пунктом 1.1. цього договору, на рахунок банку № 401.

Датою погашення кредитів вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок банку № 401.

У разі несвоєчасного повернення кредитів, з наступного дня за датою, яка визначена пунктом 1.1. цього договору, банк може нараховувати пеню, передбачену пунктом 3.4.13 цього договору, на суму простроченого платежу (п. 3.4.4. Договору в редакції договору від 07.06.2012р. про зміну кредитного договору № 170211-КЛВ/1 від 17.02.2011р.)

Згідно з п. 5.1. Договору (в редакції договору від 07.06.2012р. про зміну кредитного договору № 170211-КЛВ/1 від 17.02.2011р.) цей договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до повного виконання зобовязань сторонами за даним договором. У випадку належного виконання позичальником умов цього договору, строк дії може бути продовжений строком на 1 (один) рік.

Кредитний договір № 170211-КЛВ/1 від 17.02.2011р. та договори про внесення змін до нього підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В частині 1 ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Позивач свої зобовязання за договором виконав. Банком було надано кредитні кошти: в розмірі 544922,08 доларів США, що підтверджується заявкою від 18.02.2011р. та меморіальним ордером № 531 від 18.02.2011р.; в розмірі 655895,69 доларів США, що підтверджується заявкою від 22.02.2011р. та меморіальним ордером № 56 від 22.02.2011р.; в розмірі 8891900,00 доларів США, що підтверджується заявкою від 22.02.2011р. та меморіальним ордером № К/41572 від 22.02.2011р.

Проте, відповідач свої зобовязання щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків не виконав, у звязку із чим станом на 06.11.2015 року, у відповідача виникла заборгованість в розмірі 112 661 702,75 грн., що еквівалентно сумі заборгованості 4 914 245,52 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом 93198027,09 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ становить 4065250,00 дол. США, заборгованість за відсотками 19463675,66 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ становить 848995,52 дол. США.

Твердження відповідача щодо недоведеності позивачем доказів збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами з 10,5% до 11,5% річних, та у разі порушення строків повернення кредиту з 15,5% до 16,5 % річних спростовується матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи міститься договір № 301112 від 30.11.2011 р. про зміну кредитного договору № 170211-КЛВ/1 від 17.02.2011 р.

Разом із тим, з розрахунку позивача вбачається, що позивач розраховував заборгованість за кредитом в сумі 4065250,00 дол. США та відсотками в сумі 848995,52 дол. США станом на 06.11.2015 р.

Станом на 06.11.2015 р. курс гривні до 1 дол. США складав 22,9255 грн.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 55 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається в іноземній валюті та у гривнях відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову.

Згідно до п. 4.4.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29 травня 2013 року № 10 з урахуванням положення частини четвертої статті 51 ГПК днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява була надіслана позивачем на адресу господарського суду Донецької області 11.12.2015р., про що свідчить конверт з відбитком проставленого на ньому календарного штемпеля поштового зв'язку з датою 11.12.2015р.

Станом на 11.12.2015 р. курс гривні складав 23,368319 грн. до 1 дол. США.

Таким чином, заборгованість за кредитом в сумі 4065250,00 дол. США та відсотками в сумі 848995,52 дол. США за курсом гривні до дол. США станом на 11.12.2012 р. (23,368319 грн.) складає 94 998 058,81 грн. та 19 839 598,14 грн. відповідно.

Однак, з огляду на те, що позивачем заявлена вимога про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 93198027,09 грн. та заборгованість за відсотками в сумі 19463675,66 грн., тому суд задовольняє позовні вимоги в цій частині саме в цьому розмірі.

Крім того, позивачем нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором в розмірі 22 587 419,70 грн., за період з 06.11.2014р. по 05.10.2015р.

Оцінюючи вказані вимоги господарський суд вважає необхідним зазначити наступне.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" запроваджено антитерористичну операцію на території України.

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначений період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності зазначеним Указом Президента України та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. На час розгляду справи антитерористична операція триває.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

У відповідності до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у 10-денний строк з дня опублікування вказаного Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014р. був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено м. Маріуполь, де проводить свою господарську діяльність відповідач, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

05.11.2014р. Кабінетом Міністрів України прийнято нове розпорядження № 1079-р, яким зупинено дію розпорядження КМУ від 30.10.2014р. № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015р. у справі №826/18327/14 за адміністративним позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» до Кабінету Міністрів України визнано нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014р. «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України» від 30.10.2014р. № 1053-р». Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015р. постанова Окружного адміністративного суду м.Києва від 26.01.2015р. у зазначеній адміністративній справі залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України К/800/19383/15 від 28.07.2015р. постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. №1053р зупинена на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014р.

Одночасно, відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція включає комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності. Райони проведення антитерористичної операції визначаються у тому числі керівництвом антитерористичної операції.

Керівником Антитерористичного центру при СБУ виданий Наказ від 07.10.2014р. №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», відповідно до якого районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області з терміном дії з 07.04.2014 року.

Таким чином, проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 07.04.2014р. визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та Законами України. Закріплене в ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» право суб'єкта господарювання, який проводив та/або проводить свою господарську діяльність на території, де проводилась або проводиться антитерористична операція не може бути ілюзорним та носити декларативний характер. У розумінні положень ст. 58 Конституції України приписи ст. 2 означеного закону відносно заборони нарахування пені з 14 квітня 2014 року мають ретроспективну дію для розглядуваних правовідносин та не містять жодних вилучень щодо їх незастосування.

На підставі вищевикладеного, враховуючи приписи Закону України «Про боротьбу з тероризмом», прийнятий на його виконання та виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» наказ керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», суд застосовує до правовідносин між позивачем та відповідачем ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та відмовляє в задоволені вимог щодо стягнення пені, нарахованої в період проведення антитерористичної операції.

Крім того, у відповідності до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», на виконання абзацу третього пункту 5статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого включено м. Маріуполь, де проводить свою господарську діяльність відповідач. Визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2016 р. № 1053».

Щодо заяви позивача про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення господарського суду. За правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в п.1 постанови №16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Позивач обґрунтовує необхідність застосування забезпечення позову наявністю заборгованості, посилається на ймовірне переведення грошових коштів відмовідачем на інші рахунки. При цьому до матеріалів справи не надано відповідних доказів зазначеного.

Оскільки позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами ймовірність припущення того, що майно, яке є у відповідача на момент предявлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, що унеможливлює вжиття таких заходів, заява щодо забезпечення позову у справі №905/3538/15 шляхом накладання арешту на грошові кошти та майно відповідача не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтовано заявленою.

Відповідачем у судовому засіданні було заявлено клопотання про залучення до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_12, ТОВ «Аль-Ямі Північ», ТОВ «Есенс-Преміум», ТОВ «Вельт», ТОВ «Газеко», які є майновими поручителями та іпотекодавцями, з метою зясування погашення спірної заборгованості саме цими особами.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Суд відмовляє відповідачу в заявленому клопотанні з огляду на те, що відповідачем не доведено яким чином рішення по справі вплинути на права і обов'язки осіб, які останній просить залучити в якості третіх осіб, відповідач не позбавлений можливості самостійно зясувати погашення спірної заборгованості саме цими особами. До того ж, аналізуючи надані позивачем виписки з рахунків, суд встановив про наявність спірної заборгованості та, як наслідок відсутність необхідності залучення зазначених осіб для зясування її наявності.

Відповідачем в судовому засіданні 16.02.2016 р. було заявлене клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати у позивача наступні документи: наказ № 91 від 15.02.2011р. щодо повноважень в.о. Голови правління ОСОБА_6; довіреність від 11.05.2010р., посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим номером 1397 щодо повноважень ОСОБА_8; довіреність від 22.06.2010р., посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим номером 129 щодо повноважень ОСОБА_9; довіреність від 06.02.2012р., посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим номером 1220 щодо повноважень ОСОБА_11 з метою перевірки повноважень осіб, що підписали кредитний договір та договори про зміну кредитного договору від 17.02.2011 р. № 170211-КЛВ/1.

Відповідачем не надано суду жодного доказу, які б підтверджували б підписання угод, на які вказує відповідач, неповноважними особами.

Крім того відповідач, висловлюючи свій сумнів відносно підписання повноважною особою кредитного договору та договорів про зміну кредитного договору від 17.02.2011 р. № 170211-КЛВ/1, не позбавлений права звернутись з самостійним позовом про визнання угод недійсними.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні клопотання про витребування доказів.

В судовому засіданні 16.02.2016 р. відповідачем було заявлено усне клопотання про ознайомлення з оригіналами документів, доданих до позовної заяви.

Суд відмовляє в задоволенні зазначеного клопотання з огляду на наступне.

По-перше, ухвалою господарського суду Донецької області про порушення провадження у справі від 17.12.2015 р., було зобовязано позивача надати суду оригінали доданих до позовної заяви документів для огляду в судовому засіданні. Зазначені оригінали документів були представлені позивачем та оглянуті судом в судовому засіданні 12.01.2016 р., про що вбачається з протоколу судового засідання.

По-друге, відповідач не обґрунтував, навіщо потрібно оглядати зазначені документи, які були вже оглянуті судом в першому судовому засіданні, та другий екземпляр яких має сам відповідач.

По-третє, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, спір має бути вирішено господарським судом в строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів. Як вбачається з матеріалів справи, строк розгляду спору спливає 16.02.2016 р. Жодною із сторін клопотань, передбачених ст. 69 ГПК України щодо продовження строку розгляду справи не надходило. У суду відсутня процесуальна можливість без клопотання сторони самостійно продовжувати двохмісячний строк розгляду спору.

В звязку з викладеним та з метою недопущення порушення судом процесуальних строків розгляду спору, суд відмовляє в задоволенні зазначеного клопотання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовий збір відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України стягується пропорційно заявлених до стягнення вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АЗОВНЕФТЕПРОДУКТ, м. Маріуполь (87557, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Таганрозька, буд. 341, ) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Дніпро, м. Київ (01601, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 3, ) заборгованість за кредитом 4065250,00 дол. США, що складає 93198027,09 грн., заборгованість за відсотками 848995,52 дол. США, що складає 19463675,66 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АЗОВНЕФТЕПРОДУКТ, м. Маріуполь (87557, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Таганрозька, буд. 341, ) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Дніпро, м. Київ (01601, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 3, ) судовий збір в сумі 152187,98 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписаний 22.02.2016р.

Суддя Ю.В. Бокова