РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016Справа № 910/27502/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Житлово-будівельного кооперативу «Авіатор-18»

про стягнення 302569,15 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Левченко В.І. (представник за довіреністю);

від відповідача: Бардаш О.В. (представник за довіреністю);

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Київенерго» звернулось до суду з позовом до ЖБК «Авіатор-18» про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 189001,95 грн., 103924,78 грн. інфляційних втрат та 9642,41 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 01.09.2000 між сторонами укладено Договір № 1310205 на постачання теплової енергії у гарячій воді, згідно якого позивач здійснював відповідачу постачання теплової енергії у гарячій воді для потреб опалення в період опалювального сезону, гарячого водопостачання - протягом року.

Відповідач, в порушення умов договору, неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо сплати вартості поставленої теплової енергії, внаслідок чого за період з 01.01.2013 по 01.08.2015 виникла заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 189001,95 грн.

Крім того на вказану заборгованість позивачем у відповідності до ст..625 ЦК України нараховано також 3% річних у розмірі 9642,41 грн. та інфляційні втрати в розмірі 103924,78 грн. за період з 18.02.2012 по 01.08.2015.

На підставі викладеного просить задовольнити позов та стягнути заборгованість за спожиту теплову енергію та нараховані фінансові санкції.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, додатково пояснив, що вказана заборгованість виникла за період з 01.01.2013 по 01.08.2015, при цьому відповідач підписав акт звіряння розрахунків по договору, відповідно до якого, станом на 01.0.2013 обліковувалась заборгованість в розмірі 253271,13 грн. Також вказав, грошові кошти, які надійшли від відповідача у вересні 2013 року в сумі 128107,57 грн. на підставі платіжного доручення №1 від 11.09.2013, позивачем було зараховано відповідно до призначення платежу як компенсація різниці в тарифах за період з 2002 по 2010 роки. Відповідачем при цьому, станом на 01.04.2013 визнавалась заборгованість за спожиту теплову енергію, про що між сторонами складався відповідний акт, при цьому основною умовою для виділення дотації з бюджету на компенсацію різниці в тарифах є саме наявність у абонента такої заборгованості.

Крім того, позивачем заборгованість за спірний період визнавалась також листом від 20.03.2015 №66, в якому відповідач вказав, що заборгованість буде погашено згідно наданого графіку.

На підставі викладеного просив стягнути вказану заборгованість та нараховані інфляційні втрати та 3% річних у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував частково, вказавши, що за позивачем дійсно укладено договір постачання теплової енергії у гарячій воді, на підставі якого відповідач отримував теплову енергію. Разом з тим зазначив, що частково заборгованість за спірний період сплачена відповідачем у серпні 2015 року, зокрема сплачено за червень та липень 2015 року 55158,61 грн. Крім того вказав, що у вересні 2013 року відповідачем сплачено 128107,57 грн. коштів, що надійшли з державного казначейства в якості компенсації різниці в тарифах на теплову енергію. Вказані кошти позивачем було самовільно зараховано в якості оплати заборгованості за період до 01.01.2013. Надав власний розрахунок заборгованості за спірний період, згідно якого заборгованість відповідача становить 5735,77 грн. В ході розгляду справи відповідач вказав, що 55158,61 грн. сплачено за гаряче водопостачання згідно іншого договору, внаслідок чого перерахував заборгованість, яка згідно розрахунків відповідача становила 60894,38 грн.

Також представник відповідача зазначив, що незважаючи на те, що кошти, у сумі 128107,57 грн, сплачені відповідачем у вересні 2013 року дійсно були отриманим з бюджету відшкодуванням різниці в тарифах за період з 2002 по 2010 роки, відповідач, самостійно, до отримання вказаного відшкодування сплатив всю заборгованість по договору, внаслідок чого, станом на 01.10.2011 заборгованість у відповідача не тільки була відсутня, але і була переплата. Враховуючи, що оскільки станом на час надходження компенсації в тарифах борг за період в який мала бути зарахована вказана компенсація, було вже погашено, позивач мав залишити вказані кошти у тому періоді, в якому вони надійшли, тобто зарахувати в рахунок погашення заборгованості у спірному періоді. Відповідач звертався до позивача з листом про зарахування 128107,57 грн у тому періоді, в якому вони надійшли, проте позивачем було відмовлено у такому зарахуванні.

Також відповідач зазначив, що оскільки заборгованість виникла внаслідок невідшкодування компенсації в тарифах з бюджету, штрафні санкції згідно положень договору застосуванню не підлягають.

Додатково, у судовому засіданні 18.02.2016 представник відповідача навів власні розрахунки на підставі підписаних з позивачем актів в ході виконання договору та вказав, що позивачем при виробництві теплової енергії значно перевищено витрати енергії на підігрів води, що призвело до нарахування відповідачу вартості теплової енергії у підвищеному розмірі. Разом з тим, згідно розрахунків відповідача, здійсненим у відповідності до норм витрат енергії на підігрів води, затвердженими органами державної влади, заборгованість відповідача за поставлену теплову енергію відсутня, натомість існує переплата з боку відповідача в розмірі 26208 грн.

Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Судом встановлено, що 01.09.2000 між АЕК «Київенерго», правонаступником якої є ПАТ «Київенерго» (постачальник) та ЖБК «Авіатор-18» (споживач) укладено Договір №1310205, за умовами якого постачальник зобов'язався виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених у цьому договорі.

Згідно з п. 2.2.1. договору постачальник зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4) для потреб опалення в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження зазначеними в додатку № 1.

Пунктом 2.2.3 договору встановлено, що постачальник зобов'язується щомісячно оформляти для відповідача величину фактично спожитої теплової енергії, визначену в гігакалоріях (табуляграму), та її вартість за кожним особовим рахунком споживача за розрахунковий період (місяць).

Згідно п. 2.3.1 договору відповідач зобов'язався додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами зазначеними в додатку № 2.

Додатком 1 до договору передбачено, що позивач відпускає теплову енергію в гарячій воді в межах Q рік = 4847,6 Гкал/рік. Пунктом 4 цього ж додатку передбачено право споживача ініціювати зміну заявленого споживання теплової енергії, що оформляється як додаток до договору, за місяць до початку відповідного кварталу.

Відповідно до п.10 додатку № 2 до договору споживач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА; до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком.

Згідно пункту 3 додатку 2 до договору у разі встановлення у споживача будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії - кількість спожитої теплової енергії у розрахунковому періоді визначається відповідно до показників цих приладів, встановлених на межі балансової вартості.

В пункті 8 додатку 2 до договору передбачено, що у разі відсутності у споживача будинкових комерційних приладів обліку, кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді на гаряче водопостачання визначається як множення кількості діб споживання за місяць на величину і добового теплового навантаження, зазначеного в додатках 1, 6, 7, з урахуванням і середньомісячної температури теплоносія.

Пунктом 4.1 договору визначено, що вказаний договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2001 року. Пунктом 4.3 договору сторони погодили, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Як вбачається з пояснень представників сторін та матеріалів справи, позивач на підставі вказаного договору здійснював відповідачу постачання теплової енергії в гарячій воді для потреб центрального опалення та гарячого водопостачання. При цьому облік теплової енергії вівся на підставі даних приладу обліку.

Договір постачання теплової енергії у гарячій воді є чинним, доказів його розірвання чи припинення сторонами не надано.

На виконання умов вказаного договору позивачем за період з 01.01.2013 по 01.08.2015 поставлено теплову енергію у гарячій воді, що підтверджується наявними в матеріалах справи обліковими картками, на суму 1332921,23 грн.

Разом з тим, як встановлено судом з пояснень представників сторін та матеріалів справи, станом на час звернення позивача до суду з позовом - 23.10.2015, відповідачем за вказаний період розрахунок за поставлену теплову енергію проведено не у повному обсязі, зокрема сплачено 1143919,28 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість за поставлену теплову енергію в розмірі 189001,95 грн.

Вказана заборгованість також підтверджується листом ЖК «Авіатор-18» №66 від 20.03.2015, в якому відповідач визнавав свій борг станом на 01.03.2015 в розмірі 217203,50 грн. та зобов'язувався погасити вказаний борг частинами впродовж року, а також актом звірки взаєморозрахунків між сторонами, складеним 31.03.2013, згідно якого станом на 01.04.2013 у відповідача перед позивачем існувала заборгованість в розмірі 253271,13 грн.

Доказів існування між сторонами спору щодо кількості, якості чи вартості поставленої теплової енергії суду не надано. Відповідач не заперечує обсяги поставленої теплової енергії за спірний період.

Згідно до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 526 ЦК України визначено, що, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору в частині оплати поставленої теплової енергії утворилась заборгованість, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача за період з 01.01.2013 по 01.08.2015 в розмірі 189001,95 грн.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до положень статті 625 ЦК України, позивачем нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 9642,41 грн. та інфляційні втрати в розмірі 103924,78 грн. за період з 01.02.2013 по 01.08.2015. Перевіривши наданий розрахунок на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, суд вважає, що вказані нарахування також підлягають стягненню з відповідача.

Щодо заперечень відповідача, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, відповідачем, платіжним дорученням №1 від 11.09.2013 сплачено на рахунок ПАТ «Київенерго» 137413 грн. з призначенням платежу «оплата заборгованості за теплову енергію розпорядження КМДА від 26.03.2013 згідно узагальненого розрахунку б/н від 28.05.2013».

Розпорядженням КМДА №382 від 26.03.2013 «Про погашення у 2013 році заборгованості житлових організацій міста Києва перед ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» встановлено, що розрахунки щодо погашення заборгованості житлових організацій, які обслуговують житловий фонд комунальної власності територіальної громади міста Києва, житлово-будівельних кооперативів та об'єднань співвласників багатоквартирних будинків перед ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води у 2013 році, здійснюються за рахунок та в межах коштів, передбачених в бюджеті міста Києва на 2013 рік за КФКВ 100103 "Дотація житлово-комунальному господарству" для районних в місті Києві державних адміністрацій. Зобов'язано районні в місті Києві державні адміністрації утворити робочі групи з питань визначення заборгованості житлових організацій перед ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води (далі - робочі групи), які мають на підставі підписаних з ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" та ПАТ "АК "КИЇВВОДОКАНАЛ" актів звіряння нарахувань за послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води та актів звіряння заборгованості житлових організацій з ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" за спожиту теплову енергію, узгодити підтверджені суми заборгованості житлових організацій перед ПАТ "КИЇВЕНЕРГО", що підлягає погашенню при проведенні розрахунків, визначених пунктом 1 цього розпорядження, та організаційно забезпечити їх проведення. За результатами роботи робочих груп в термін до 29 березня 2013 року зобов'язано надати до Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Департаменту фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) узагальнені реєстри узгодженої заборгованості житлових організацій перед ПАТ "КИЇВЕНЕРГО", що підлягає погашенню при проведенні розрахунків, визначених пунктом 1 цього розпорядження.

На виконання вказаного розпорядження, сторонами складено узагальнений розрахунок заборгованості за теплову енергію по ЖБК «Авіатор-18», підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками Згідно вказаного розрахунку сумарний обсяг різниці між нарахованими за теплову енергію та за послуги ЦО та ГВП в частині теплової енергії за 2002-2010 роки становить 137413,11 грн.

Отже, вказана сума, в розмірі 137413,11 грн., сплачена відповідачем відповідно до платіжного доручення від 11.09.2013 року є компенсацією з бюджету різниці між нарахованими за теплову енергію та за послуги ЦО та ГВП в частині теплової енергії за період з 2002-2010 роки. Вказана сума виділена у відповідності до Розпорядження КМДА №382 від 26.03.2013 і зарахована позивачем у той період, на підставі заборгованості за який вказана компенсація була нарахована (2002-2010 роки).

Тобто, враховуючи, що призначенням платежу, згідно платіжного доручення є оплата заборгованості на підставі розпорядження КМДА №382, позивач правомірно зарахував вказану оплату в рахунок погашення заборгованості за попередні періоди до 2010 року. Крім того, згідно положень вказаного Розпорядження, виділення з бюджету компенсації у тарифах на теплову енергію можливе лише за наявності заборгованості у споживача перед ПАТ «Київенерго», що має підтверджуватись відповідним актом, тобто факт виділення вказаної суми з бюджету свідчить про наявність заборгованості.

Також суд зазначає, що оскільки при отримані цільових бюджетних коштів, платник, який здійснює подальше перерахування вказаних коштів з спеціального казначейського рахунку, самостійно визначає призначення платежу, проте має зазначити підстави, на якій здійснюється платіж, тобто не може самостійно змінювати призначення цільових коштів, отриманих з бюджету, у ПАТ «Київенерго» не було підстав для зарахування вказаних коштів у періоді, у якому вони надійшли (вересень 2013 року).

Щодо посилання відповідача на відсутність у нього на момент отримання компенсації з бюджету, заборгованості за період 2002-2010 роки, що підтверджується, зокрема актом звіряння взаєморозрахунків від 31.10.2011, згідно якого, станом на 01.11.2011 у відповідача була наявна переплата по спірному договору в розмірі 9398,42 грн., суд вказує, що предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості з відповідача за спожиту теплову енергію за період з 01.01.2013 по 01.08.2015. Судом не встановлено порушень позивачем зарахування коштів, що надходили від відповідача щодо періодів, в які вказані кошти зараховувались. Наявність чи відсутність заборгованості за теплову енергію, спожиту у попередні періоди не є предметом розгляду справи №910/27502/15, і у випадку наявної переплати за теплову енергію у попередніх періодах, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом до ПАТ «Київенерго» з метою захисту своїх прав.

Також, безпідставні посилання відповідача на нарахування позивачем плати за теплову енергію з перевищенням нормативів витрати енергії на підігрів з розрахунку не більше 0,055 Гкал на 1 куб м. води, оскільки як вбачається з наданих пояснень позивача та наданої самим відповідачем відповіді Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та Департаменту економіки та інвестицій КМДА, вказаний норматив використовувався при розрахунку тарифу на послуги з теплопостачання та ГВП, який в подальшому затверджується органами влади у порядку, встановленому законодавством.

В той же час відповідачу плата за теплопостачання розрахувавалась у відповідності до тарифів, затверджених у встановленому законом порядку та чинних на час нарахування.

Щодо посилань позивача на сплату частини заборгованості на підставі платіжних доручень №411 від 04.08.2015 на суму 28079,62 та №431 від 26.08.2015 на суму 27078,99 грн., то як вбачається зі змісту вказаних платіжних доручень та рахунку на оплату №100101/07/2015, вказаними платіжними дорученнями сплачено послуги з централізованого гарячого водопостачання за договором №00100 від 01.05.2015, а не заборгованість за спірним договором.

Згідно зі статтею 33 ГПК України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі положень ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Авіатор-18» (02140, м. Київ, вул. Вишняківська, буд. 12-А; ідентифікаційний код 23730184) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5; ідентифікаційний код 00131305) 189001 (сто вісімдесят дев'ять тисяч одну) грн. 95 коп. заборгованості, 9642 (дев'ять тисяч шістсот сорок дві) грн. 41 коп. 3% річних, 103924 (сто три тисячi дев'ятсот двадцять чотири) грн. 78 коп. інфляційних та витрати на сплату судового збору в сумі 4538 (чотири тисячi п'ятсот тридцять вісім) грн. 54 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 24.02.2016

Суддя Я.В. Маринченко