КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2016 р. Справа№ 911/4786/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Ропій Л.М.

Калатай Н.Ф.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача Король А.В., дов. від 21.10.2015 б/н,

від відповідача не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність»

на рішення Господарського суду Київської області від 30.11.2015 (підписане 17.12.2015)

у справі №911/4786/15 (суддя Щоткін О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроальянс»

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність»

про стягнення 754 590,11 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Украгроальянс» (далі - позивач, або ТОВ «Украгроальянс») звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність» (далі - відповідач, або СТОВ «Співдружність») про стягнення 732 433,50 грн основного боргу, 16 919,21 грн інфляційних втрат та 5 237,40 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Київської області від 30.11.2015 у справі №911/4786/15 позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 732 433,50 грн основного боргу та 10 986, 50 грн судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 30.11.2015 скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції прийнято оскаржуване рішення без участі СТОВ «Співдружність», без надання відповідачем пояснень по справі. За твердженнями апелянта, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та з власної ініціативи застосував ст.670 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки позивач просить стягнути вартість не поставленого товару замість повернення авансу, що не є тотожними поняттями.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2016 прийнято апеляційну скаргу та порушено апеляційне провадження у справі №911/4786/15, розгляд скарги призначено на 10.02.2016. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

Доказом належного повідомлення сторін про час і місце розгляду апеляційної скарги є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 15.01.2016) позивачу та відповідачу - 19.01.2016, долучені до матеріалів справи.

08.02.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

10.02.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2016 відкладено розгляд скарги на 24.02.2016.

23.02.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду скарги.

У судовому засіданні 24.02.2016 представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Порадившись, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 28 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) представниками сторін у справі можуть бути особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю.

Слід зазначити, що ГПК України не обмежує кількості представників, яких може призначити одна юридична особа, а ст.77 ГПК України надає суду право, а не зобов'язує його відкласти розгляд справи в разі нез'явлення в засідання представників сторін.

Крім того, відповідач, будучи обізнаним про дату та час розгляду апеляційної скарги ще з 19.01.2016, мав достатньо часу підготувати додаткові пояснення у справі (у разі їх наявності).

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги, а матеріали справи дозволяють розглянути апеляційну скаргу без його участі, з метою дотримання вимог ст. 102 ГПК України, на думку колегії суддів, відсутні підстави для відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду скарги.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

24.06.2015 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Співдружність» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Украгроальнс» (покупець) підписано специфікацію №1 (далі - специфікація) до договору поставки від 24.06.2015 №24/06-15, за умовами якої постачальник зобов'язувався поставити товар покупцю, а позивач зобов'язався його прийняти та оплатити.

У п.1 специфікації визначено: товар - ріпак (рапс), кількість - 500 тонн, ціна за тонну - 6 625 грн, без ПДВ, загальна вартість товару - 3 975 000 грн.

Згідно з п.4 специфікації постачальник зобов'язався поставити товар (на умовах поставки FCA) у строк до 30.07.2015.

Відповідно до п.6 специфікації оплати товару - 100% передоплата.

Враховуючи що між покупцем та постачальником досягнуто згоди з усіх істотних умов, за висновками суду апеляційної інстанції між сторонами виникли господарсько-правові відносини.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст.692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч.1 ст.693 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, з 25.06.2015 по 30.06.2015 позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 3 975 000 грн, що підтверджується платіжними доручення від 25.06.2015 №5877 на суму 293 300 грн, від 25.06.2015 №38 на суму 206 700 грн, від 30.06.2015 №5886 на суму 3 475 000 грн.

Факт отримання СТОВ «Співдружність» від ТОВ «Украгроальянс» в якості попередньої оплати грошових коштів в сумі 3 975 000 грн відповідачем в апеляційній скарзі не заперечується.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що СТОВ «Співдружність» здійснило поставку ТОВ «Украгроальнс» товару частково, кількістю 407, 87 тонн на загальну суму 3 242 566, 50 грн, що підтверджується видатковими накладними від 08.08.2015 №309 на суму 1 851 157,50 грн та від 09.08.2015 №310 на суму 1 391 409 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що СТОВ «Співдружність» не було належним чином виконано своїх зобов'язань в частині поставки позивачу товару в обсязі та строки, що обумовлені сторонами.

Частиною 2 ст.693 ЦК України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2015 ТОВ «Украгроальняс» звернулось до СТОВ «Співдружність» з претензією №1, в якій просило протягом 7 днів включно з дати отримання даної претензії перерахувати заборгованість, яка становить 732 433,50 грн на розрахунковий рахунок позивача.

Однак, вказана претензія позивача залишений без відповіді та задоволення.

За твердженнями відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, відповідач недопоставив товар (ріпак) в кількості 92,13 тонни з поважних причин та не з його вини.

З урахуванням вимог наведеного законодавства та з огляду на встановлені обставини, за яких відповідач поставив товар на суму 3 242 566,50 грн, тоді як сума передоплати складає 3 975 000 грн, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності передбачених законом та договором підстав для повернення попередньої оплати.

Стосовно доводів СТОВ «Співдружність», що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту ст.693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно, тобто або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв'язку з цим господарський суд, з'ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (п.3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18).

Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача 16 919,21 грн інфляційних втрат та 5 237,40 грн 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Отже, вказаною статтею передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов'язання.

Натомість, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За своєю правовою природою обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі №3-357гс15.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції розглянуто справу за його відсутності, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України (п.3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18).

Відповідно до наявних в матеріалах справи повідомлень №013 та №017 відповідач був завчасно повідомлений про дату та час проведення судових засідань у справі №911/4786/15, а відтак, мав достатньо часу на підготування та подачу заперечень на позовну заяву (у разі їх наявності).

Водночас, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи викладене вище, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених ним обґрунтувань, з огляду на наявні у справі докази та встановлені судом обставини, доводи скаржника спростовуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Київської області від 30.11.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 30.11.2015 у справі №911/4786/15 - без змін.

2. Матеріали справи №911/4786/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Л.М. Ропій

Н.Ф. Калатай