КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2016 р. Справа№ 911/4649/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Куксова В.В.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання - Філімоновій І.Є.

за участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 17.02.2016р.

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Жоравське" на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2015 року. (повний текст якого складено 01.12.15р.)

у справі № 911/4649/15 (суддя:Шевчук Н.Г.)

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Жоравське"

до Жоравської сільської ради,

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40,ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_56, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, Матушевського, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67

про визнання недійсним рішення

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду Київської області передані позовні вимоги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Жоравське" до Жоравської сільської ради про визнання недійсним рішення Жоравської сільської ради Яготинського району Київської області №80-ХІ-ХХІІІ від 19.04.2000р. «Про припинення права постійного користування землею КСП «Жоравське».

В обґрунтування позовних вимог Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Жоравське" посилається на те, що він є правонаступником КСП "Жоравське", в тому числі і щодо земельної ділянки, про припинення права постійного користування якою було прийняте оспорюване рішення, що оспорюване рішення прийняте радою з порушенням норм діючого на той час Земельного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.11.15р. у справі №911/4649/15 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Жоравське" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2015р., та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду Київської області прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями визначено склад суду для розгляду справи №911/4649/15, головуючий суддя Тищенко О.В. судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

На підставі апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Жоравське", згідно ст. 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 17.12.2015р. порушено апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 26.01.16р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.16р. розгляд справи №911/4649/15 відкладено на 09.02.16р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.16р. відкладено розгляд справи №911/4649/15 на 17.02.16р.

Відповідно до протоколу про автоматичні зміни складу колегії суддів від 17.02.16р., у зв'язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. у відпустці, визначено новий склад суду головуючий суддя: Тищенко О.В, судді Куксов В.В., Тарасенко К.В.

В судове засідання 17.02.16р. з'явилися представники позивача, відповідача та представник третіх осіб ОСОБА_68, який представляє інтереси: ОСОБА_18, ОСОБА_37, ОСОБА_31, ОСОБА_11 Також в судове засідання з'явилися треті особи: ОСОБА_65, ОСОБА_67, ОСОБА_10, ОСОБА_46, ОСОБА_69, ОСОБА_60, ОСОБА_70

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2015р. у справі №911/4649/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача, представник третьої особи та треті особи в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечували проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просили суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду.

Інші треті особи у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомлено, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, за відсутності третіх осіб, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні в матеріалах справи та заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, представника третіх осіб ОСОБА_68, який представляє інтереси: ОСОБА_18, ОСОБА_37, ОСОБА_31, ОСОБА_11 Також в судове засідання з'явилися треті особи: ОСОБА_65, ОСОБА_67, ОСОБА_10, ОСОБА_46, ОСОБА_69, ОСОБА_60, ОСОБА_70 перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Жоравської сільської ради Яготинського району від 01.12.1995р. Колективному сільськогосподарському підприємству "Жоравське" було передано у постійне користування для сільськогосподарського виробництва земельну ділянку загальною площею 249, 9 га.

На підставі вищевказаного рішення Колективному сільськогосподарському підприємству "Жоравське" було видано акт на право постійного користування землею від 26.12.1995 І-КВ №001567.

Рішенням загальних зборів членів КСП "Жоравське" від 25.02.2000 ухвалено заснувати СТОВ "Жоравське" шляхом зміни організаційно-правової форми КСП "Жоравське" з повним правонаступництвом і передачею усіх майнових (у тому числі прав на землю) прав та обов'язків та затверджено Статут і Установчий договір Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Жоравське".

Відповідно до Установчого договору про створення та діяльність СТОВ "Жоравське", зареєстрованого районною державною адміністрацією Яготинського району Київської області 93 від 28.02.2000 за реєстраційним №497, ТОВ створене в процесі реорганізації та є юридичним правонаступником Колективного сільськогосподарського підприємства "Жоравське" (далі - КПС "Жоравське"). Майно та майнові права ТОВ складаються з: основних і оборотних фондів та майнових прав КСП, що передаються ТОВ в результаті реорганізації КСП в порядку правонаступництва по майну та майнових правах КСП; продукції, що виготовлена ТОВ у результаті його господарської діяльності; отриманих доходів та прибутку; іншого майна та майнових прав, що були надбані ТОВ на законних підставах.

Відповідно до передавального акту від 28.02.2000р. на підставі рішення загальних зборів від 25.02.2000р. створеному у порядку правонаступництва шляхом зміни організаційно-правової форми СТОВ "Жоравське" від КПС "Жоравське" передано для продовження діяльності усі майнові права та обов'язки, у тому числі:

- об'єкти соціальної сфери, що підлягають у подальшому передачі на баланс сільської ради - ФАП, клуб, газова котельня, ритуальна площадка, артскважина;

- лісополоси, трансформатори, високовольтні електролінії, лізингове майно (ЮМЗ - 2 шт., європак. 99р., бурячний комплекс,німець);

- майно під покриття кредиторської заборгованості - 711 тис.грн.;

- об'єкти під покриття реструктуризованих боргів - навіс для техніки, сіносховище, кормоцех, склад міндобрив, сарай чотирьохрядний;

- майно під покриття збитків минулих років - 1412000грн.;

- пайовий фонд - актив 7667 тис.грн, пасив - 6680 тис.грн.

Рішенням Жоравської сільської ради від 19.04.2000 № 80-ХІ-ХХІІІ, у зв'язку із реорганізацією КСП "Жоравське", припинення його діяльності та створення на його основі - ТОВ «Жоравське», право КСП "Жоравське" постійного користування земельною ділянкою загальною площею 249, 9 га, припинено у відповідності до статей 27, 29 Земельного кодексу України .

Проте, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Жоравське", посилаючись на те, що воно є правонаступником КСП "Жоравське", в тому числі і щодо вищевказаної земельної ділянки, звернулося до суду з позовом про визнання недійсним рішення Жоравської сільської ради від 19.04.2000 № 80-ХІ-ХХІІІ "Про припинення права постійного користування землею КСП "Жоравське".

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 Цивільного кодексу Української РСР, цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування; в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання цивільно-правових наслідків.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" (в редакції від 31.10.1996), земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, а право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором.

Згідно ст. 3 Земельного кодексу України, в редакції станом на час прийняття оспорюваного рішення, власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 27 Земельного кодексу України, право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі:

1) добровільної відмови від земельної ділянки;

2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку;

3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства;

4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди;

5) нераціонального використання земельної ділянки;

6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості грунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки;

7) використання землі не за цільовим призначенням;

8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб;

9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Земельного кодексу України (в редакції від 17.03.1999), пункт 5 частини першої цієї статті не поширюється на право користування землею громадян, які ведуть селянське (фермерське) господарство, протягом трьох років з часу надання земельної ділянки.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Земельного кодексу України (в редакції від 17.03.1999), право користування землею може бути також припинено у випадках, зазначених у статті 114 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 27 Земельного кодексу України (в редакції від 17.03.1999), право користування орендованою землею припиняється також при розірванні договору оренди землі.

Відповідно до ч. 5 ст. 27 Земельного кодексу України (в редакції від 17.03.1999), припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 1 - 8 частини першої та частиною третьою цієї статті, провадиться у межах населених пунктів відповідною Радою народних депутатів, за межами населених пунктів - сільською, селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів, а у випадку, передбаченому пунктом 9 частини першої цієї статті, - за рішенням Ради народних депутатів, що має право вилучати земельні ділянки.

Згідно ч. 6 ст. 27 Земельного кодексу України (в редакції від 17.03.1999), припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 5 - 9 частини першої цієї статті, в разі незгоди землекористувача провадиться у судовому порядку.

Відповідно до ч. 7 ст. 27 Земельного кодексу України (в редакції від 17.03.1999), право тимчасового користування землею припиняється шляхом розірвання договору.

Згідно ст. 37 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент прийняття спірного рішення, юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов'язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов'язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача (позивачів) у справі.

Отже, як вже зазначалось вище позивач звернувся до суду про визнання недійсним рішення від 19.04.2000 № 80-ХІ-ХХІІІ "Про припинення права постійного користування землею КСП "Жоравське", мотивуючи це тим, що він є правонаступником КСП "Жоравське", в тому числі і щодо вищевказаної земельної ділянки, а тому вищевказане рішення є протизаконним.

Разом з тим, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Жоравське", дійшовши висновку про відсутність порушень прав позивача при прийнятті рішення Жоравської сільської ради №80-ХІ-ХХІІІ від 19.04.2000 "Про припинення права постійного користування землею КСП "Жоравське", оскільки діючим на час прийняття спірного рішення та на теперішній час законодавством можливість набуття права на земельну ділянку у порядку правонаступництва не передбачена, та про правомірність прийняття рішення про припинення права постійного користування землею КПС "Жоравське".

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) при передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установами і організаціям разом з цими обєктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди.

Аналогічна норма міститься і у ч. 2 ст. 120 нині діючого ЗК України.

Пункт 6 Перехідних положень ЗК України визначає, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Проте, обовязок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься у п. 6 Перехідних положень ЗК України, визнаний неконституційним на підставі рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року.

Разом з цим п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002року №449 «Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» встановлює, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, з огляду на викладене, право користування земельною ділянкою набуте Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Жоравське" в установленому законом порядку, не втрачається, а зберігається до його належного переоформлення.

Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду України у від 26.09.2011 р. у справі № 6-14цс11.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки суду першої інстанції зроблені з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також є такими, що не відповідають обставинам справи.

Проте, колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи № 911/4946/15 міститься заява відповідача про застосування позовної давності до спірних правовідносин, яка розглянута судом першої інстанції не була, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне розглянути вказану заяву та прийняти по ній відповідне рішення.

Отже, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідач мотивує вищевказану заяву, посилаючись на те, що з моменту прийняття рішення Жоравської сільської ради «Про припинення права постійного користування землею КСП «Жоравське» до дати подання позовної заяви від СГ ТОВ «Жоравського» минуло 15 років, у зв'язку з чим пропущено строк позовної давності, передбачений ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Зі змісту вищевказаної норми вбачається, що позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Відповідно до ст. 71 Цивільного кодексу Української РСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 76 Цивільного кодексу Української РСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як вбачається з протоколу одинадцятої сесії двадцять третього скликання Жорнівської сільської ради від 19.04.2000р. до порядку денного були включені питання про затвердження схеми поділу земель колективної власності КСП «Жоравське» на земельні частки паі, про припинення права постійного користування землею КСП «Жоравське», про соціально-економічний розвиток села на 2000рік та було прийнято рішення №80 «Про припинення права постійного користування землею КСП «Жоравське».

Також, з протоколу одинадцятої сесії двадцять третього скликання від 19.04.2000р. вбачається, що голова Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Жоравське" Бобко О.І. був присутній при прийнятті рішення про припинення права постійного користування землею, та виступав на даній сесії, що підтверджує його обізнаність про прийняття оскаржуваного рішення.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія заяви/клопотання директора Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Жоравське" Бобко О.І. до Жорнівської сільської ради Яготинського району Київської області від 01.10.2001р. про надання в тимчасове користування землі резерву строком на рік на умовах оренди, площею 183,58 га., в тому числі рідді 183,58 га.

Таким чином, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обізнаність позивача стосовно прийняття оскаржуваного рішення саме з 19.04.2000, у зв'язку з чим колегія суддів апеляційної інстанції вважає дату відліку строку позовної давності з 19.04.2000р., а тому кінцевий термін звернення з даним позовом є 19.04.2003р.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції задовольняє заяву відповідача про застосування строку позовної давності у справі № 911/4649/15, у зв'язку з чим погоджується з судом першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Жоравське".

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, враховуючи обставини застосування у справі № 911/4649/15 строку позовної давності, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Жоравське" - залишити без задоволення,

2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2015 у справі № 911/4946/15 - залишити без змін.

2.Матеріали справи № 911/4946/15 повернути до Господарського суду Київської області.

3.Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді В.В. Куксов

К.В. Тарасенко