КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Справа№ 910/25170/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Захарчук Н.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Боднарук П.М. (довіреність № 13 від 11.02.2016)

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Великоанадольський Вогнетривкий Комбінат"

на рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015

у справі № 910/25170/15 (суддя: Босий В.П.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Великоанадольський Вогнетривкий Комбінат"

до публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку"

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство "Великоанадольський Вогнетривкий Комбінат" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" про визнання недійсним договору про надання овердрафту № №ККООКN.140349.011 від 05.11.2013.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.11.2015 по справі № 910/25170/15 в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства "Великоанадольський Вогнетривкий Комбінат" відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, з якими положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов'язують можливість визнання договору недійсним, натомість, матеріалами справи спростовано твердження позивача про відсутність попередньої згоди наглядової ради на укладення вказаного договору та, як наслідок, відсутність повноважень на таке укладення у генерального директора ПАТ "Великоанадольський Вогнетривкий Комбінат".

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач - публічне акціонерне товариство "Великоанадольський Вогнетривкий Комбінат" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 у справі № 910/25170/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним договір про надання овердрафту №ККООКN.140349.011 від 05.11.2013, укладений між публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" та публічним акціонерним товариством "Великоанадольський Вогнетривкий Комбінат". В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при винесенні вказаного рішення допущено порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначив також, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що при укладанні оспорюванного договору генеральним директором позивача, який діяв на підставі статуту, було перевищено повноваження та укладено вказаний договір без попередньої згоди наглядової ради.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2015 було прийнято до провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Великоанадольський Вогнетривкий Комбінат" та призначено справу № 910/25170/15 до розгляду.

В подальшому розгляд справи відкладався.

У судовому засіданні 16.02.2016 року представник відповідача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

16.02.2016 представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача, за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 05.11.2013 року між публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" (відповідач, Банк) та публічним акціонерним товариством "Великоанадольський Вогнетривкий Комбінат" (позивач, позичальник) було укладено договір про надання овердрафту № ККООКN.140349.011 ( договір) (а.с. 43-44).

За умовами вказаного договору, банк зобов'язується здійснювати платежі з поточного рахунку позичальника №4370 в Банку у разі відсутності на ньому власних грошових коштів у межах встановленого банком ліміту. З моменту здійснення таких платежів банк вважається таким, що надав позичальнику кредит у формі овердрафту на суму здійснених банком платежів в межах ліміту.

Ліміт овердрафту встановлюється в розмірі 30% від фактичного середньомісячного кредитового обороту по поточним рахункам, відкритим в інших банках/поточного рахунку, від основної діяльності за останні 3 місяці (формується виключно за рахунок надходжень виручки від реалізації товарів (робіт, послуг)), але не може перевищувати об'єму середньомісячної виручки згідно звіту про фінансові результати за останній звітний квартал більш ніж у 1,5 разів, що на дату укладення цього договору складає 2 500 000,00 грн.

Процентна ставка за користування овердрафтом: 18% проценті річних. Тип процентної ставки - фіксована. (п. 1.1, п. 1.3, 1.5)

Відповідно до Статуту ПАТ "Великоанадольський Вогнетривкий Комбінат", товариство здійснює свої цивільні права та обов'язки через органи, які утворюються та діють відповідно до законодавства, цього статуту та положень товариства, що регулюють діяльність цих органів.

Органами товариства є: 1) Вищий орган товариства - загальні збори; 2) Наглядова рада товариства; 3) виконавчий орган товариства - генеральний директор.

Орган або особа, яка відповідно до статуту чи закону виступає від імені товариства, зобов'язані діяти в інтересах товариства, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. (п.п. 7.1.1., 7.1.2.)

При укладенні вказаний договір зі сторони позивача було підписано його генеральним директором, який діяв на підставі статуту.

Проте, позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, що під час укладення договору, на його думку, генеральним директором не було дотримано вимог законодавства й статуту товариства та, всупереч п. 7.3.8. статуту (а.с.25), укладено вказаний договір без попередньої згоди наглядової ради, чим перевищено його повноваження .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що матеріалами справи належним чином доведено надання згоди наглядовою радою виконавчому органу товариства на отримання овердрафту у сумі 2 500 000,00 грн. в Банку на термін 12 місяців за відсотковою ставкою 18% . Таким чином, судом першої інстанції не встановлено обставин з якими положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов'язують можливість визнання договору недійсним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто, щоб правочин вважався чинним, а відповідно і правомірним, при його вчиненні мають бути дотримані вищезазначені умови. Отже, для визнання вказаного договору недійсним, позивач мав довести наявність його порушеного права та обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року №11, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що договір було укладено між публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" в особі заступника Голови Правління ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності, з однієї сторони, та публічним акціонерним товариством "Великоанадольський Вогнетривкий Комбінат" в особі генерального директора ОСОБА_4, який діє на підставі статуту, з іншої сторони.

Як вбачається з частин 1 - 2 ст. 82 Господарського кодексу України, установчим документом акціонерного товариства, товариства з обмеженою відповідальністю і товариства з додатковою відповідальністю є статут.

Відповідно до п. 7.4.1 Статуту позивача, виконавчим органом товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю є одноосібний орган - генеральний директор.

Пунктом 7.4.5 Статуту передбачено питання, які віднесені до компетенції генерального директора, до яких, зокрема, відноситься розпорядження коштами та майном Товариства в межах, визначених цим статутом, рішеннями зборів та наглядової ради.

Відповідно до пункту 7.3.8 Статуту товариства, до виключної компетенції наглядової ради належить, в тому числі, визначення переліку правочинів, наслідком яких може бути обмеження майнових прав чи відчуження майна товариства та надання генеральному директору попередньої згоди на здійснення таких правочинів, незалежно від їх вартості; встановлення граничного рівня вартості правочинів, які потребують отримання попередньої згоди наглядової ради та надання згоди на здійснення правочинів, що перевищують цей рівень.

Так, рішенням зборів наглядової ради позивача, оформленого протоколом № 12 від 26.04.2013 (а.с.37-38), затверджено ліміти повноважень генерального директора щодо здійснення значних правочинів та порядку їх реалізації, а саме: генеральний директор товариства має право на вчинення нижчезазначених правочинів, незалежно від їх вартості, виключно за умови одержання попередньої згоди на їх укладання, наданої наглядовою радою товариства, а у випадках, визначених законом "Про акціонерні товариства" - попередньої згоди на їх укладення, одержаної від загальних зборів товариства:

- про заставу майна товариства;

- кредитних договорів;

- угод позики, поруки, гарантії, переведення боргу, уступки вимоги;

- будь-яких угод з нерухомим майном товариства;

- угод з майном, віднесених до основних фондів товариства. (а.с. 37)

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Частиною 3 ст. 92 Цивільного кодексу України встановлено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

З огляду на вищенаведене, генеральний директор позивача мав право на укладення Договору про надання овердрафту № №ККООКN.140349.011 від 05.11.2013, який за своєю правовою природою є кредитним договором, лише при наявності згоди наглядової ради.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, при укладенні спірного договору генеральний директор позивача діяв в межах своїх повноважень, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями протоколів №20 від 04.10.2013 р., №21 від 07.10.2013 р., №22 від 09.10.2013 р., №23 від 11.10.2013 р. та №24 від 14.10.2013 р., відповідно до яких було прийнято рішення про надання згоди виконавчому органу товариства на отримання овердрафту у сумі 2 500 000,00 грн. в Банку на термін 12 місяців за відсотковою ставкою 18%. Вказане рішення прийнято одноголосно. (а.с.52-61)

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено наявність його порушеного права та обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 19.08.2014 у справі № 5010/238/2012-16/12.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що позивача був позбавлений права подавати до суду всі необхідні докази, знайомитися з матеріалами, що надавав відповідач, а також, що суд прийняв рішення без участі позивача, чим не забезпечив принцип змагальності та диспозитивності судового процесу, зважаючи на наступне.

Відповідно пункту 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з наступними змінами та доповненнями) розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення (судового акту) місцевого або постанови апеляційного господарського суду. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги виконано. Крім того, відповідно до ст.ст. 4-3, 22 ГПК України, сторонам та іншим учасникам провадження у справі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, а відтак, хоча судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності представника позивача, він про час та місце засідання суду повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою уповноваженого за довіреністю представника позивача - ОСОБА_5 (на звороті а.с. 2), повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві (85721, Донецька обл., Волоноваський р-н, смт Володимирівка, вул. Заводська, 1) (а.с. 68).

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 16.11.2015 у справі № 910/25170/15, отже, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Великоанадольський Вогнетривкий Комбінат" на рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 року у справі № 910/25170/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 року у справі № 910/25170/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/25170/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко