РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016Справа №910/575/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» до товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВОРИТ СИСТЕМ» про стягнення 348 954, 66 грн

за участю представників сторін:

від позивача - Сорохан Д.М. (довіреність № 2-249 від 05.11.2015);

від відповідача - не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВОРИТ СИСТЕМ»(надалі - відповідач) про стягнення 348 954, 66 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав умови договору на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу від 16.04.2014 № та не сплатив частини вартості послуг зі зберігання природного газу в підземному газовому сховищі, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 348 954, 66 грн, серед якої 247 772, 03 грн - сума основного боргу, 11 645, 29 грн - інфляційні втрати, 4 582, 09 грн - 3% річних, 67 611, 22 грн - пеня, 17 344, 04 грн - 7% штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2016 позовну заяву публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/575/16.

Ухвалою суду від 08.02.2016 розгляд справи відкладено на 22.02.2016.

У судове засідання, призначене на 22.02.2016 представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 22.02.2016 не з'явився, письмових заперечень проти позову не надав, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 22.02.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши представника позивача, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, встановив таке.

16.04.2014 між публічним акціонерним товариством «УКРТРАНСГАЗ» (виконавець за договором) та товариством з обмеженою відповідальністю «ФАВОРИТ СИСТЕМ» (замовник за договором) був укладений договір № на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу (надалі - договір), відповідно до якого виконавець зобов'язується протягом строку, визначеного договором, зберігати в підземному сховищі газу (надалі - ПСГ) природний газ, у тому числі страховий запас газу, переданий йому замовником, та повернути замовнику газ у кількості, визначеній у договорі, а замовник зобов'язується внести плату за послуги із зберігання (закачування, зберігання, відбору) у встановлені договором строки (п. 1 договору).

Згідно п. 2.1. договору замовник передає виконавцю газ на зберігання, у тому числі страховий запас газу, у таких обсягах: 16 000, 0 тис. куб. м. - обсяг газу замовника, що закачується а ПСГ у поточному сезоні зберігання (період з 16 квітня 2014 року по 15 квітня 2015 року); - тис. куб. м. - обсяг газу в ПСГ, на який замовник набуває право власності в ПСГ; 0,0 тис. куб. м. - обсяг газу замовника, який залишається в ПСГ з минулого сезону зберігання (період з 16 квітня 2013 року по 15 квітня 2014 року).

Пунктом 2.6. договору встановлено, що строк зберігання газу замовника в поточному сезоні зберігання газу за договором визначається з дати початку закачування газу в ПСГ або передачі газу на зберігання виконавцю до закінчення періоду відбору, але не пізніше 15 квітня 2015 року.

Для здійснення закачування або відбору газу в/із ПСГ замовник за п'ять робочих днів до початку місяця закачування або відбору газу в/із ПСГ надає виконавцю заявку в письмовій формі щодо здійснення закачування або відбору місячних обсягів газу в/із ПСГ, у тому числі страхового запасу газу, та додає до неї три примірники акта приймання-передачі газу, підписані уповноваженим представником замовника та скріплені печаткою (за наявності) замовника, у яких замовник зазначає місячний обсяг газу, що планується закачати або відібрати в/із ПСГ, у тому числі страхового запасу газу (п. 2.9. договору).

У відповідності до п. 2.16. договору у випадку, якщо на дату закінчення періоду відбору газу (15 квітня 2015 року), у ПСГ залишилась невикористана частина (залишок) обсягу газу замовника, сторони зобов'язуються до 15 травня 2015 року скласти акт про обсяг залишку природного газу в ПСГ.

Замовник зобов'язується оплатити частину вартості послуг із зберігання залишку газу в ПСГ у поточному сезоні зберігання згідно з пунктом 4.4. договору та у строк до 15 липня 2015 року укласти з виконавцем договір на зберігання цього залишку газу в наступному сезоні зберігання (період з 16 квітня 2015 року по 15 квітня 2016 року).

У відповідності до п.п. 3.1, 3.2 та п. 3.3. договору, тарифи на дату укладення даного договору становлять:

Тариф на закачування 1 000 куб. м. газу в ПСГ становить 7, 50 грн, крім того ПДВ - 1, 50 грн, разом з ПДВ - 9, 00 грн.

Тариф на зберігання 1 000 куб. м. газу в ПСГ на один сезон зберігання газу становить 18, 00 грн, крім того ПДВ 3, 60 грн, разом з ПДВ - 21, 60 грн.

Тариф на відбір 1 000 куб. м газу з ПСГ становить 7, 50 грн, крім того ПДВ - 1, 50 грн, разом з ПДВ 9, 00 грн.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що замовник зобов'язується до 20 травня 2015 року сплатити виконавцю частину вартості послуг по зберіганню газу, що залишився в ПСГ на момент закінчення періоду відбору газу - 15 квітня 2015 року, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця.

Частина вартості послуг по зберіганню невикористаної частини (залишку) обсягу газу замовника у поточному сезоні зберігання визначається на підставі 50 % тарифу на зберігання газу в ПСГ, що діє на дату здійснення оплати замовником послуг із зберігання залишку газу, та обсягу залишку газу в ПСГ, зазначеного в акті про обсяг залишку природного газу в ПСГ (пункт 2.16 договору), за такою формулою:

Sп.з.з. = V х (Тзб/ 2), де:

Sп.з.з. - вартість послуг по зберіганню залишку газу в ПСГ, грн;

V - обсяг залишку газу в ПСГ, тис. куб. м.;

Тзб - тарифи на зберігання газу в ПСГ, грн за 1000 куб. м.

У разі порушення замовником строків оплати, передбачених пунктами 4.1., 4.2., 4.3., 4.4. договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 5.2. договору).

У разі затримки оплати замовником послуг у строки, передбачені договором, більш як на десять календарних днів виконавець має право застосувати оперативно-господарські санкції (зокрема змінити порядок оплати послуг, установити попередню оплату послуг, застосувати право притримання газу) (п. 5.3. договору).

Згідно пункту 5.4. договору про застосування оперативно-господарських санкцій та дату, з якої починається застосування санкції, виконавець повідомляє замовника протягом трьох робочих днів з дня прийняття такого рішення шляхом надсилання замовнику рекомендованого листа (телеграми) з повідомленням про вручення.

Розділом 9 договору встановлено, що договір набирає чинності з дати підписання і діє в частині зберігання газу до 15 квітня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані виконавцем послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за договором.

30.04.2015 між публічним акціонерним товариством «УКРТРАНСГАЗ» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФАВОРИТ СИСТЕМ» cкладено акт № 167/05-15 про обсяги залишку природного газу в ПСГ на кінець сезону зберігання 2014/2015 рр. відповідно до якого обсяг залишку природного газу замовника в ПСГ виконавця за договором становить 8 938, 385 (вісім мільйонів дев'ятсот тридцять вісім тисяч триста вісімдесят п'ять) куб. м., а вартість наданих послуг становить 247 772 (двісті сорок сім тисяч сімсот сімдесят дві) грн 03 коп, однак, як зазначає позивач, послуги зі зберігання газу відповідачем оплачені не були, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість у сумі 247 772, 03 грн.

Спір між сторонами судового процесу виник, як зазначає позивач, унаслідок порушення відповідачем його грошового зобов'язання за договором. Відповідач оплату вартості отриманих ним послуг на користь позивача не здійснив. Наведена обставина призвела до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за договором у сумі 247 772, 03 грн.

Позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права і охоронюваного законом інтересу, шляхом стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 247 772, 03 грн, а також 11 645, 29 грн - інфляційні втрати, 4 582, 09 грн - 3% річних, 67 611, 22 грн - пеня, 17 344, 04 грн - 7% штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу від 16.04.2014, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Так, згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, надав передбачені договором послуги зі зберігання природного газу в ПСГ ПАТ «УКРТРАНСГАЗ», які прийняті відповідачем без зауважень, що підтверджується актом № 167/05-15 про обсяги залишку природного газу в ПСГ на кінець сезону зберігання 2014/2015 рр., який підписано та скріплено печатками сторін, а його оригінал оглянуто судом у судовому засіданні.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач оплати наданих позивачем послуг по зберіганню газу, що залишився в ПСГ на момент закінчення періоду відбору газу - 15.04.2015 не провів, доказів зворотного суду не надав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 247 772, 03 грн.

Так, відповідно до абз. 2 п. 4.4. договору, частина вартості послуг по зберіганню невикористаної частини (залишку) обсягу газу замовника у поточному сезоні зберігання визначається на підставі 50 % тарифу на зберігання газу в ПСГ, що діє на дату здійснення оплати замовником послуг із зберігання залишку газу, та обсягу залишку газу в ПСГ, зазначеного в акті про обсяг залишку природного газу в ПСГ (пункт 2.16 договору), за такою формулою:

Sп.з.з. = V х (Тзб/ 2), де:

Sп.з.з. - вартість послуг по зберіганню залишку газу в ПСГ, грн;

V - обсяг залишку газу в ПСГ, тис. куб. м.;

Тзб - тарифи на зберігання газу в ПСГ, грн за 1000 куб. м.

Тож, судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку частини вартості послуг із зберігання газу, що залишилися в ПСГ та встановлено, що останні проведені за формулою, наведеною у п. 4.4. договору.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, відповідач відповідно до п 4.4. договору, зобов'язаний був провести оплату наданих послуг по зберіганню газу до 15.07.2015.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу від 16.04.2014, положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення 247 772, 03 грн основної заборгованості.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 11 645, 29 грн - інфляційних втрат, 4 582, 09 грн - 3% річних, 67 611, 22 грн - пені, 17 344, 04 грн - 7% штрафу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені є вірним та обґрунтованим, а тому підлягає стягненню в повному обсязі у розмірі 67 611, 22 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 11 645, 29 грн - інфляційних втрат, 4 582, 09 грн - 3% річних, та 17 344, 04 грн - 7% штрафу, суд відзначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до додатку 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.03.2005 № 64-р, позивач є суб'єктом господарювання державного сектору економіки.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку 7 % штрафу і встановлено, що останній є вірним та відповідає вимогам чинного законодавства.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. №23/466 та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997р. №62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012р. №52/30).

Відповідно до норм п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За таких обставин, враховуючи норми ст. 625 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, що підлягають задоволенню частково та розмір яких, за розрахунком суду складає 3 716, 58 грн.

Розрахунок інфляційних

Сума боргу (грн)Період простроченняСукупний індекс інфляції за періодЗагальна сума інфляційних
247 772, 0301.06.2016-30.11.20151, 0153 716, 58 грн

Перевіривши наведений позивачем в позовних матеріалах розрахунок суми 3% річних, судом визнано його обґрунтованим, та таким що підлягає задоволенню в повному обсязі у розмірі 4 582, 09 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 348 954, 66 грн підлягає задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача та відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВОРИТ СИСТЕМ» (03151, м. Київ, вул. Ушинського, буд. 40, офіс 219, , з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, , на будь-який його рахунок, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) 247 772 (двісті сорок сім тисяч сімсот сімдесят дві) грн 03 коп заборгованості щодо оплати наданих послуг згідно договору на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу від 16.04.2015 № .

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВОРИТ СИСТЕМ» (03151, м. Київ, вул. Ушинського, буд. 40, офіс 219, , з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, , на будь-який його рахунок, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) 67 611 (шістдесят сім тисяч шістсот одинадцять) грн 22 коп пені, 17 344 (сімнадцять тисяч триста сорок чотири) грн 04 коп - 7% штрафу за прострочення зобов'язань щодо оплати наданих послуг згідно договору на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу від 16.04.2015 № , 3% річних від простроченої суми у розмірі 4 582 (чотири тисячі п'ятсот вісімдесят дві) грн 09 коп та інфляційні втрати в сумі 3 716 (три тисячі сімсот шістнадцять) грн 58 коп.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВОРИТ СИСТЕМ» (03151, м. Київ, вул. Ушинського, буд. 40, офіс 219, , з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, , на будь-який його рахунок, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) суму сплаченого судового збору у розмірі 5 115 (п'ять тисяч сто п'ятнадцять) грн 39 коп.

5. В іншій частині позову відмовити повністю.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 26 лютого 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань