РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016Справа №910/31249/15

За позовом Спільного українсько-німецького підприємства «МАРКОМ» у формі Товариства

з обмеженою відповідальністю

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬМЕРІЯ ПЛАЗА»

про стягнення 200 114,11 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Руденко В.О. за довіреністю № 01/11 від 02.11.2015 р.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Спільного українсько-німецького підприємства «МАРКОМ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬМЕРІЯ ПЛАЗА» про стягнення 200 114,11 грн. (з яких: 132 489,84 грн. основного боргу та 67 624,27 грн. 90 % річних), у зв'язку з не належним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 8548 від 27.12.2013 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/31249/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 18.01.2016 р., зобов'язано сторін надати певні документи та пояснення.

Представник позивача в судовому засіданні 18.01.2016 р. надав для огляду оригінали документів для огляду в судову засіданні та документи для залучення до матеріалів справи, також подав клопотання про продовження строку розгляду спору.

Розглянувши клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду спору, суд його задовольнив з наступних підстав.

Частиною 1 статті 69 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Судом встановлено, що строк вирішення спору в справі № 910/31249/15 спливає 10.02.2016 р.

У частині 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе продовжити строк розгляду спору для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання 18.01.2016 р. не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, вимог ухвали суду не виконав.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, у зв'язку з неявкою представника відповідача у призначене судове засідання, невиконанням ним вимог ухвали суду, керуючись ст. 69, ст. 77 ГПК України, ухвалою від 18.01.2016 р. розгляд справи відклав на 17.02.2016 р.; клопотання представника позивача про продовження строку розгляду спору задовольнив та продовжив строк розгляду спору на п'ятнадцять днів до 25.02.2016 р.; повторно зобов'язав відповідача виконати вимоги ухвали суду про порушення провадження у даній справі.

Представник позивача в судовому засіданні 17.02.2016 р. надав суду усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 17.02.2016 р. повторно не з'явився, про поважні причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвал суду в даній справі не виконав.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

У судовому засіданні 17.02.2016 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Спільним українсько-німецьким підприємством «МАРКОМ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЬМРІЯ ПЛАЗА» (покупець) було укладено договір поставки № 8548 від 27.12.2013 р. (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати (поставити) у визначені в узгодженій сторонами заявці на кожну поставку, строки покупцеві товар (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і своєчасно сплатити його вартість.

Умови договору свідчать про те, що за своєю правовою природою вищевказаний договір є договором поставки.

У відповідності до частин 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 1.2. договору, конкретний асортимент (номенклатура), кількість, вартість товару вказуються в накладних на товар, які після оформлення є невід'ємною частиною договору.

За умовами п. 2.2. договору, датою поставки вважається дата прийняття товару покупцем. Доставка товару здійснюється зі складу постачальника транспортним засобом постачальника в межах асортименту і кількості, зазначених у видатковій накладній (або у випадку підписання сторонами, у діючій на момент поставки специфікації).

Відповідно до п. п. 4.1. та 4.2. договору, ціна на товар вказана у накладній (специфікації) у національній валюті України; загальна сума договору складається з суми цін усіх товарів, що вказані в накладних за весь строк дії договору, якщо інше не випливає з положень цього договору.

Згідно з п. 4.3. договору, покупець здійснює оплату товару на поточний рахунок постачальника у гривнях у розмірі повної вартості отриманого за накладною товару не пізніше 21 діб від дати приймання товару.

При перерахуванні грошових коштів за одержаний товар, покупець зобов'язується вказати в платіжному дорученні номер та дату накладної, згідно з якою покупець одержав товар (п. 4.4. договору).

У відповідності до п. 4.5. договору, до повного остаточного розрахунку за раніше одержаний товар за кожною накладною, партією товару), будь-яке наступне перерахування покупцем грошових коштів в оплату за товар (партію товару), зараховується постачальником як сплата за товар (за накладною) (партії товару), яку прийняв покупець раніше від іншого товару (партію товару), незалежно від того, який номер накладної або інше формулювання про сплату) вказано в платіжному дорученні покупця.

За умовами п. 5.2. договору, покупець у випадку прострочення виконання оплати, сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням дев'яноста процентів річних від простроченої суми.

Договір укладено на строк до 31.12.2014 р., а в частині оплат - до повного виконання покупцем взятих на себе обов'язків (п. 8.3. договору).

Дія договору продовжується на кожен наступний календарний рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про бажання його припинення не пізніше, ніж за 15 календарних днів до закінчення строку дії договору. Такий строк обчислюється з моменту відправлення листа (рекомендованого листа з повідомленням про вручення та описом вкладення) однією із сторін.

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що на виконання умов договору ним було поставлено відповідачу товар на загальну суму 470 613,23 грн., однак відповідач свої зобов'язання виконав частково на суму 344 670,23 грн., у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість, яка станом на 30.04.2015 р. становить 132 489,84 грн., що підтверджується підписаним уповноваженим представниками та скріпленим печатками сторін актом звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2014 р. до квітня 2015 р. (належним чином засвідчена копія якого додана до матеріалів справи).

За таких обставин, Спільне українсько-німецьке підприємство «МАРКОМ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю звернулось Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬМЕРІЯ ПЛАЗА» про стягнення 200 114,11 грн. (з яких: 132 489,84 грн. основного боргу та 67 624,27 грн. 90 % річних), у зв'язку з не належним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 8548 від 27.12.2013 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором № 8548 від 27.12.2013 р., тоді як відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару за даним договором не виконав неналежним чином.

Відповідач жодних належних доказів та пояснень на спростування обставин, викладених у позовній заяві суду не надав.

За таких обставин, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 132 489,84 грн. основного боргу, а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позов Спільного українсько-німецького підприємства «МАРКОМ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬМЕРІЯ ПЛАЗА» суми основного боргу в розмірі 132 489,84 грн. за договором поставки товарів № 8548 від 27.12.2013 р., визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Спільне українсько-німецьке підприємство «МАРКОМ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю просить суд стягнути з відповідача 67 624,27 грн. 90 % річних за період з 04.05.2015 р. до 26.11.2015 р., у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 8548 від 27.12.2013 р.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами п. 5.2. договору, покупець у випадку прострочення виконання оплати, сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням дев'яноста процентів річних від простроченої суми.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем зобов'язання за договором поставки № 8548 від 27.12.2013 р., за розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягають стягненню з відповідача 67 624,27 грн. 90 % річних за період з 04.05.2015 р. до 26.11.2015 р.,

За таких обставин, позовні вимоги Спільного українсько-німецького підприємства «МАРКОМ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬМЕРІЯ ПЛАЗА» підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬМЕРІЯ ПЛАЗА» (01001, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 12, офіс № 9, ) на користь Спільного українсько-німецького підприємства «МАРКОМ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю до Товариства з обмеженою відповідальністю (04053, м. Київ, провулок Нестерівський, 7/9, ) 132 489 (сто тридцять дві тисячі чотириста вісімдесят дев'ять) грн. 84 коп. основного боргу, 67 624 (шістдесят сім тисяч шістсот двадцять чотири) грн. 27 коп. 90 % річних та 3 001 (три тисячі одну) грн. 71 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 22.02.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина