РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016Справа №910/32531/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»
до Приватного акціонерного товариства «Український Страховий Дім»
про стягнення 5 620,68 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача: Поліно М.М.
від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (надалі - «Банк») звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Український Страховий Дім» (надалі - «Товариство») про стягнення 5 620,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежним чином було виконано взяті на себе за договором добровільного страхування кредитів №КР-11№0028-ГО-0204 від 01.09.2011 р. з виплати суми страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача вартості страхового відшкодування у розмірі 2 362,28 грн., а також пені у розмірі 1 179,59 грн., 3% річних та інфляційних у розмірі 1 866,20 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.12.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 01.02.2016 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.02.2016 р. розгляд справи відкладено на 17.02.2016 р. у зв'язку із неявкою представника відповідача та неподанням витребуваних доказів.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 01023, м. Київ, пл. Спортивна, 3, на яку було відправлено ухвалу суду, підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №21610711 від 14.01.2016 р., матеріалами справи та вказано в позові.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.07.2011 р. між Товариством (страховик) та Банком (страхувальник) укладено договір добровільного страхування кредитів №КР-11№0028-ГО-0204 (надалі - «Договір»), за змістом п. 2.1 якого предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України і пов'язані з невиконанням або неналежним виконанням позичальниками своїх договірних зобов'язань за кредитними угодами, що укладені між страхувальником та позичальниками.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що страховим випадком є факт завдання збитків страхувальнику внаслідок невиконання або часткове невиконання позичальником своїх зобов'язань по поверненню суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені в конкретній кредитній угоді, внаслідок неплатоспроможності позичальника.

За змістом п. 4.2 Договору під неплатоспроможністю позичальника сторони розуміють невиконання позичальником умов кредитної угоди по своєчасній сплаті кредиту та/або процентів за користування кредитом понад 10 календарних днів з будь-яких причин, за винятком тих, що передбачені розділом 9 договору. Зобов'язання страховика за цим договором розповсюджуються на страхові випадки, які настали в період дії конкретної кредитної угоди, за умови сплати страхових платежів (п. 4.3).

Строк дії Договору узгоджено сторонами на термін 2 роки з моменту підписання договору (п. 6.1), дія якого автоматично продовжується на кожний наступний строк і на тих самих умовах, якщо жодна із сторін не попередить у письмовій формі іншу сторону про припинення його дії не пізніше ніж за 1 місяць до закінчення строку дії договору (п. 6.2)

Пунктом 8.3 Договору визначено, що розмір страхового відшкодування - це заборгованість позичальника по кредитній угоді в розмірі непогашеної суми кредиту та процентів за користування кредитом за 3 місяці згідно умов конкретної кредитної угоди на дату настання страхового випадку.

Позивачем для долучення до матеріалів справи надано копію договору про відкриття фізичним особам карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, №2584 від 24.12.2007 р., клієнтом за яким є ОСОБА_2

Згідно поданого позивачем розрахунку, станом на момент звернення позивача до суду з відповідним позовом, у позичальника обліковувалася негашена заборгованість за вказаним договором про відкриття фізичним особам карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою на суму 2 362,28 грн.

14.03.2014 р. позивачем було направлено на адресу відповідача перелік документів для здійснення страхового відшкодування, а 22.09.2014 р. та 25.06.2015 р. - претензії, в яких позивач просив відповідача сплатити страхове відшкодування у зв'язку з настанням страхового випадку за Договором, а саме несплатою позичальниками у встановлені строки наданих кредитних коштів.

Спір у справі виник у зв'язку із неправомірною, на думку позивача, відмовою у виплаті страхового відшкодування у розмірі 2 362,28 грн. внаслідок настання страхового випадку за Договором.

Договір, є договором страхування, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».

Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічне положення містить і стаття 979 Цивільного кодексу України, за змістом якої за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк (стаття 20 Закону України «Про страхування»).

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про страхування» та ст. 989 Цивільного кодексу України, страхувальник зобов'язаний вживати заходів щодо запобігання збиткам, завданим настанням страхового випадку, та їх зменшення. Такий обов'язок страхувальник має виконувати з врахуванням принципу розумності.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зазнала або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Стаття 225 Господарського кодексу України встановлює, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

З огляду на вищенаведені положення ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України та ст. 22 Цивільного кодексу України судом встановлено, що позивачу було завдано збитки в сумі 2 362,28 грн. внаслідок невиконання позичальником (ОСОБА_2) своїх зобов'язань по поверненню суми кредиту та сплати процентів за їх користування у обумовлені строки внаслідок неплатоспроможності позичальника в розумінні п. п. 4.2 наведеного договору.

Таким чином, згідно п. 4.1 Договору факт завдання збитків позивачу позичальником внаслідок його неплатоспроможності є страховим випадком, у зв'язку з чим позивачу відповідачем підлягає перерахуванню страхова виплата в межах понесених збитків, що визначено, зокрема і п. 8.3 Договору.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що розмір страхового відшкодування, яке згідно з умовами Договору відповідач мав сплатити на користь позивача, становить 2 362,28 грн., а тому позовні вимоги в цій частині є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 1 179,59 грн., 3% річних та інфляційних у розмірі 1 866,20 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 12.1.3 Договору визначено, що за несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик несе відповідальність шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, що діє у період, за який нараховується пеня.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 1 179,59 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 17.12.2014 р. по 16.12.2015 р., проте суд відзначає наступне.

Судом встановлено, що з вимогою про виплату страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача 21.03.2014 р., а відтак строк виконання грошового зобов'язання Договором настав 04.04.2014 р., а з 05.04.2014 р. відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання і саме з цього моменту у позивача виникло право на стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, пеня нараховується за перші шість місяців прострочення, а не за весь період прострочення до подачі позову.

Таким чином, нарахування пені у відповідності до ст. 232 Господарського кодексу України припиняється 04.10.2014 р., а відтак підстави для стягнення з відповідача пені у розмірі 1 179,59 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 17.12.2014 р. по 16.12.2015 р. відсутні, у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Крім того, з урахуванням встановленого судом моменту, з якого відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, здійснюється перерахунок заявлених позивачем до стягнення 3% річних та інфляційних.

За перерахунком суду розмір 3% річних та інфляційних, що підлягають стягненню з відповідача, становить 120,57 грн. та 1 741,24 грн. відповідно. В іншій частині 3% річних та інфляційні обраховані безпідставно.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з Товариства на користь Банку суми страхового відшкодування у розмірі 2 362,28 грн., 3% річних у розмірі 120,57 грн. та інфляційних у розмірі 1 741,24 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Український Страховий Дім» (01023, м. Київ, пл. Спортивна, 3; ідентифікаційний код 32556540) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г; ідентифікаційний код 00032129) страхове відшкодування у розмірі 2 362 (дві тисячі триста шістдесят дві) грн. 28 коп., 3% річних у розмірі 120 (сто двадцять) грн. 57 коп., інфляційні у розмірі 1 741 (одна тисяча сімсот сорок одна) грн. 24 коп. та судовий збір у розмірі 915 (дев'ятсот п'ятнадцять) грн. 36 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.02.2016 р.

Суддя В.П. Босий