РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016Справа №910/29184/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Дніпрогаз»
доПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
провнесення змін до умов договору
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Замкова М.О.
від відповідача:Вознюк Є.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз» (надалі - ПАТ «Дніпрогаз») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - ПАТ «НАК «Нафтогаз Укрїани») про внесення змін до умов договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок істотної зміни обставин на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України існують підстави для внесення змін до договору на купівлю-продаж природного газу №13-118-ВТВ віл 04.01.2013 р., укладеного між сторона, шляхом викладення його пунктів 6.1 та 11 в новій редакції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.11.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 14.12.2015 р.

14.12.2015 р. представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував повністю з огляду на те, що позивачем не доведено факту існування істотної зміни обставин, а надання позивачу можливості до 31.12.2017 р. не здійснювати розрахунки за поставлений природний газ завдасть відповідачу значних збитків та погіршить його фінансове становище.

Розгляд справи неодноразово відкладався з незалежних від суду обставин.

В судовому засіданні 17.02.2016 р. судом оголошувалась перерва на 22.02.2016 р.

22.02.2016 р. представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про здійснення розгляду справи колегіально, в задоволенні якого судом відмовлено з огляду на недоведеність заявником необхідності формування колегії суддів для розгляду даної справи.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, надала пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, вимоги ухвали суду виконав, надав пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву (з урахуванням доповнень) обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи, а в судовому засіданні 22.02.2016 р. - здійснювалася фіксація судового процесу технічними засобами згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2013 р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз Укрїани» (продавець) та ПАТ «Дніпрогаз» (покупець) був укладений договір на купівлю-продаж природного газу №13-118-ВТВ (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого в редакції додаткової угоди №10 від 22.12.2014 р. продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

За змістом п. 2.1 Договору в редакції додаткової угоди №11 від 05.02.2015 р. продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р. газ в обсязі до 47 693,928 тис. куб. м, у тому числі: у 2013 році - 8 366,225 тис. куб. м; у 2014 році - 16 634,619 тис. куб. м; у 2015 році - до 22 693,084 тис. куб. м.

Пунктом 5.2 Договору сторонами було визначено ціну на газ, яка неодноразово змінювалася шляхом укладення додаткових угод до Договору.

Відповідно до п. 6.1 Договору в редакції додаткової угоди №10 від 22.12.2014 р. оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем і покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Вказаною додаткової угодою були внесені зміни до п. 11 Договору, за змістом якого він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на правовідносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013 р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Листом №6094/17-3 від 05.08.2015 р. позивач звернувся до відповідача із пропозицією внесення змін до Договору у зв'язку з істотною зміною обставин, до якого було додано проект додаткової угоди про внесення змін до п. 6.1 та 11 Договору. Зокрема, позивач проси викласти вказані пункти в наступній редакції:

- пункт 6.1 статті 6 «Порядок та умови проведення розрахунків», а саме:

«Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. договору.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем і покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 31.12.2017 р.

Дата остаточного розрахунку переглядається за ініціативою однієї із сторін у разі істотної зміни обставин, зокрема:

- зміни тарифу на транспортування природного газу;

- підвищення цін на природний газ;

- прийняття або неприйняття органами державної влади наказів, розпоряджень, постанов тощо, які прямо чи опосередковано стосуються взаємовідносин сторін.

Сторона, яка отримала пропозицію про заміну строків остаточних розрахунків за договором, зобов'язана у двадцятиденний строк розглянути її та надати відповідь на таку пропозицію.

У разі наявності розбіжностей з даними пропозиціями, сторона, яка не згодна з пропозиціями, передає питання врегулювання розбіжностей до суду у двадцятиденний строк.

Якщо сторона, яка одержала пропозицію, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності чи не надасть відповіді на пропозиції, то пропозиції другої сторони щодо зміни строків розрахунків вважаються прийнятими.»;

- статтю 11 «Строк дії договору», а саме:

«Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013 р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків за газ - до 31.12.2017 р.».

Спір у справі виник у зв'язку з відмовою відповідача від підписання вказаної до додаткової угоди до Договору.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Як вбачається із матеріалів справи, Договір укладений між сторонами на основі Типового договору на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу), який затверджений постановою НКРЕ №849 від 05.07.2012 р.

При цьому, ПАТ «Дніпрогаз» є суб'єктом природної монополії, ним зокрема здійснюється діяльність з розподілення газоподібного палива та торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи.

Встановлення тарифів на розподіл природного газу належить до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, колишня НКРЕ) відповідно до п. 7. ч. 3 ст. 4 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» (втратив чинність 01.10.2015 р.) та ч.ч. 3, 6 ст. 4 Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 р.

Відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 737 від 23.11.2011 року «Про визначення розмірів нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах» газорозподільні підприємства самостійно, згідно з методиками зазначеними у п. 1 наказу, розраховують річні обсяги нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік, та не пізніше 2 місяців до початку року подають їх на затвердження до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Пунктом 1.3 вказаного наказу визначено, що на підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств щодо розрахованих річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України впродовж місяця затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік.

Як вбачається із матеріалів справи, на момент укладення Договору заплановані позивачем обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат на 2013 рік складали 14 423,000 тис. куб. м, а наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №1060 від 21.12.2012 р. розмір таких показників для позивача становив 14 726,2 тис. куб. м.

За змістом п. 2.1 Договору в редакції додаткової угоди №11 від 05.02.2015 р. продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р. газ в обсязі до 47 693,928 тис. куб. м, у тому числі: у 2013 році - 8 366,225 тис. куб. м; у 2014 році - 16 634,619 тис. куб. м; у 2015 році - до 22 693,084 тис. куб. м.

В той же час, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №664 від 24.09.2014 р. для позивача граничний розмір ВТВ та Втр на 2014 рік затверджено на рівні 9 039,0 тис. куб м, що є меншим розрахованих згідно Методик обсягів газу та меншим ніж фактично придбано у відповідача.

Більш того, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №122 від 02.03.2015 р. було затверджено обсяг ВТВ та Втр на 2015 рік для ПАТ «Дніпрогаз» у розмірі 8 257 тис. куб. м, що менше, ніж розраховані відповідно до Методик позивачем розміри на 14 436,084 тис. куб. м.

Вказані обставини зумовили необхідність звернення позивача до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду до договору в частині здійснення розрахунків за поставлений природний газ.

Листом №6094/17-3 від 05.08.2015 р. позивач звернувся до відповідача із пропозицією внесення змін до Договору у зв'язку з істотною зміною обставин, до якого було додано проект додаткової угоди про внесення змін до п. 6.1 та 11 Договору.

Згідно ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Статтею 652 Цивільного кодексу України врегульовано зміну або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. За приписами даної норми зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

- в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

- зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

- виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

- із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається судом у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (ч.ч. 2, 4 ст. 652 Цивільного кодексу України.)

Отже, умови чинного законодавства України пов'язують можливість розірвання договору безпосередньо з наявністю всіх умов, передбачених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України.

Як було встановлено судом, станом на момент укладання сторонами Договору в 2013 році затверджені Міністерством енергетики та вугільної промисловості України розміри ВТВ та Втр в повному обсязі забезпечували потреби позивача (затверджений розмірі становив 14 726,2 тис. куб. м, при запланованих обсягах 14 423,000 тис. куб. м.

При цьому, з урахуванням встановленого тарифу на транспортування природного газу розподільними трубопроводами на момент укладення Договору, загальна вартість газу на технологічні та власні потреби в повному обсязі забезпечувала оплату природного газу позивачем.

02.03.2015 р. Міністерством енергетики та вугільної промисловості України прийнято наказ № 122 «Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік», яким затверджено розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік для газопостачальних та газорозподільних підприємств, в тому числі і для ПАТ «Дніпрогаз».

Вказаним наказом було затверджено для ПАТ «Дніпрогаз» обсяг природного газу на ВТВ та Втр на 2015 рік в розмірі 8 257,00 тис. куб. м, що є меншим, ніж розрахований позивачем розмір на 14 436,084 тис. куб. м.

Таким чином, при визначенні обсягу нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу, необхідного для виробничої діяльності позивача, суб'єкт владних повноважень значно обмежив цей обсяг.

На підставі затверджених Міністерством енергетики та вугільної промисловості України обсягів ВТВ та Втр, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг були затверджені тарифи на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, які не покривають позивачу витрати на природний газ для потреб ВТВ та Втр.

Суд враховує, що ПАТ «Дніпрогаз» як газорозподільне підприємство позбавлене можливості компенсувати вартість обсягів ВТВ та Втр з будь-яких інших джерел, ніж виручка від встановленого тарифу на транспортування природного газу розподільними трубопроводами.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 р. у справі №826/15132/15 позов до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про скасування наказу № 122 від 02.03.2015 р. в частині задоволено повністю, скасовано Додаток до Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02.03.2015 р. № 122 «Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік», в тому числі в частині встановлення для ПАТ «Дніпрогаз» розміру нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік, зобов'язано Міністерство енергетики та вугільної промисловості України затвердити на 2015 рік розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на підставі Методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 р. № 264, та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 р. № 595.

Крім того, Торгово-промисловою палатою України надано позивачу висновок №6018/05.0-20 від 12.08.2015 р. про істотну зміну обставин, яка виникла з 01.01.2015 р., тобто з моменту набрання чинності затверджених позивача Міністерством енергетики та вугільної промисловості розмірів нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат за наявності затвердженого тарифу на транспортування природного газу, який встановлено без урахування розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат, а також з порушенням методик їх розрахунку.

Таким чином суд вважає доведеним факт настання істотної зміни обставин, в момент укладення Договору сторони виходили з того, що така зміна не настане, а сама зміна була зумовлена причинами, які позивач не міг усунути після їх виникнення.

При цьому, викладені обставини унеможливлюють виконання позивачем умов діючої редакції Договору в частині проведення розрахунків за природний газ та призведуть до росту заборгованості перед відповідачем як власником природного газу з незалежних від дій та волі позивача як єдиного газорозподільного товариства та території Дніпропетровської області причин.

Суд, дослідивши матеріали наявні у справі, заслухавши доводи представників сторін, дійшов висновку, що вимоги про внесення змін до Договору у зв'язку із істотною зміною обставин є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині внесення змін до його п. 6.1 та встановлення граничної дати здійснення остаточного розрахунку за фактично використаний природний газ до 31.12.2017 р.

Також судом враховано, що станом на момент розгляду справи по суті постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 р. у справі №826/15132/15 в частині зобов'язання Міністерства енергетики та вугільної промисловості України затвердити на 2015 рік розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах фактично не виконана.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги та внести зміни до договору №13-118-ВТВ від 04.01.2013 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дніпрогаз», виклавши п. 6.1 статті 6 «Порядок та умови проведення розрахунків» в новій редакції, а саме: «Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 Договору.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеним між Продавцем і Покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем на пізніше 31.12.2017 р.»

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на те, що позивачем жодними належними та допустимими доказами в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не доведено яким чином істотна зміна обставин в частині проведення розрахунків за Договором впливає на необхідність внесення змін в умови Договору в частині можливості перегляду дати остаточного розрахунку та строку дії Договору.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» задовольнити частково.

2. Внести зміни до договору №13-118-ВТВ від 04.01.2013 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дніпрогаз» та викласти в новій редакції:

п. 6.1 статті 6 «Порядок та умови проведення розрахунків», а саме «Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 Договору.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеним між Продавцем і Покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем на пізніше 31.12.2017 р.»

3. В іншій частині в задоволення позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» (49029, м. Дніпропетровськ, вул. Володарського, 5; ідентифікаційний код 20262860) судовий збір у розмірі 609 (шістсот дев'ять тисяч) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.05.2015 р.

Суддя В.П. Босий