ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

25.02.2016р. Справа № 917/2686/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Синтек-М", вул. Буровиків,4, Полтава, Полтавська область,36034

до Приватного підприємства "Спецмонтажсервіс", АДРЕСА_1

про стягнення 23198,21 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №2 від 30.11.2015р.

від відповідача: відсутні

В судовому засіданні 25.02.2016 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного тексту рішення у відповідності до положень ст. 85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 23198,21 грн. за переданий товар на умовах купівлі-продажу.

В судовому засіданні 02.02.2016 року суд розпочав слухання справи по суті.

Представник позивача виклав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в судових засіданнях в повному обсязі.

Суд оглянув оригінали накладних, довіреностей та акту звірки, вказаних в додатку до позовної заяви, наданих в судовому засіданні 02.02.2016 року представником позивача.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи), відзив на позовну заяву не подав, вимоги ухвал суду від 29.12.2015 року та від 02.02.2016 року у справі не виконав.

Враховуючи наведене, відповідач двічі належним чином та завчасно був повідомлений судом про дату, час і місце проведення судових засідань.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 р.).

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, господарський суд повідомляв належним чином відповідача про дату, час і місце судового розгляду, строк розгляду справи, встановлений ГПК України, закінчується, то справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

ТОВ «Синтек-М» (позивач) передало на умовах купівлі-продажу ПП "Спецмонтажсервіс" (відповідач) товар загальною вартістю 47681,26 грн. з ПДВ, а саме:

- за видатковою накладною №ТО-0000046 від 07.02.2014 р. загальною вартістю 3581,14 грн. з ПДВ (отримано згідно довіреності №14/7 від 5.02.2014 p.);

- за видатковою накладною №ТО-0000984 від 07.04.2014 р. загальною вартістю 1575,50 грн. з ПДВ (отримано згідно довіреності №48 від 01.04.2014 p.);

- за видатковою накладною №ТО-0000348 від 07.04.2014 р. загальною вартістю 3171,41 грн. з ПДВ (отримано згідно довіреності №48 від 01.04.2014 p.);

- за видатковою накладною №ТО-0001045 від 28.04.2014 р. загальною вартістю 5195,00 грн. з ПДВ (отримано згідно довіреності №48 від 01.04.2014 p.);

- за видатковою накладною №ТО-0001100 від 30.04.2014 р. загальною вартістю 9086,95 грн. з ПДВ (отримано згідно довіреності №48 від 01.04.2014 p.);

- за видатковою накладною №ТО-0001372 від 29.05.2014 р. загальною вартістю 7357,50 грн. з ПДВ (отримано згідно довіреності №46 від 03.05.2014 p.);

- за видатковою накладною №ТО-0001442 від 29.05.2014 р. загальною вартістю 131,52 грн. з ПДВ (отримано згідно довіреності №46 від 03.05.2014 p.);

- за видатковою накладною №ТО-0001722 від 02.06.2014 р. загальною вартістю 17582,24 грн. з ПДВ (отримано згідно довіреності №47 від 01.06.2014 p.).

Вказані вище накладні та довіреності на отримання товару залучені до матеріалів справи ( арк. справи 23-35).

Факт отримання відповідачем товару підтверджується підписами представника відповідача та відбитками його печатки на видаткових накладних, а також виданими відповідачем довіреностями.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що відповідачем не було здійснено оплату повної ціни отриманого товару. Фактично ПП "Спецмонтажсервіс" було сплачено 24483,05 грн., а отже заборгованість ПП "Спецмонтажсервіс" перед ТОВ "Синтек-М" за проданий товар складає 23198,21 грн. Підтвердженням здійснення часткової оплати відповідачем є банківські виписки (арк.. справи 36-43).

Таким чином, з посиланням на статті 526,530, 691,692 ЦК України позивач просить суд задовольнити його вимоги.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтею 181 ГК України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З огляду на фактичні правовідносини, які склалися між сторонами суд встановив, що сторонами по справі був вчинений правочин, який за своєю суттю є договором купівлі-продажу, згідно якого, в силу ст. 655 ЦК України, продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги. Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов'язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

Згідно ст.662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, факт отримання товару відповідачем і накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Строк виконання відповідачем даного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України, тобто строк починається з наступного дня після одержання товару.

Така ж правова позиція визначена в п. 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Враховуючи часткову оплату відповідачем отриманого товару на суму 24483,05 грн., залишок заборгованості відповідача перед позивачем становить 23198,21 грн.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Жодних заперечень щодо позовних вимог, як і доказів сплати суми боргу, відповідач суду не надав.

Таким чином, враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами, відповідачем не спростовуються та не заперечуються, а тому підлягають задоволенню.

Сплата судового збору покладається на відповідача у відповідності до приписів статті 49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,49,75,82-85 ГПК України, суд-

Вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Спецмонтажсервіс" (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 32844519) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Синтек-М" (вул. Буровиків,4, м. Полтава, Полтавська область,36034, ідентифікаційний код 35360142) 23198,21 грн. боргу, 1218 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.02.2016 року

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.