ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" лютого 2016 р. Справа № 922/5515/15
Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В. О., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Шевель О. В.
секретар судового засідання Курченко В.А.

за участю представників сторін:
позивача - Кероп`яна С.Є. (довіреність № 14 від 04.01.16р.),

відповідача Тойка С.С. (довіреність № 23 від 26.01.15р.),

третьої особи Черепова К.В. (довіреність № 225/11/9 від 11.01.16р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Київстар (вх.№5682Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 26.11.2015р. по справі №922/5515/15

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова, м.Харків,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Військової частини НОМЕР_1 , м.Харків,

до Приватного акціонерного товариства Київстар, м.Харків,

про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2015р. позивач, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до ПрАТ «Київстар» про зобов`язання відповідача демонтувати та вивезти обладнання базової станції ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку інв. №КНА106/906, що розміщується та зберігається на території військового містечка № НОМЕР_2 , за адресою: м.Харків, вул. Дерев`янко,3.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.11.2015р. у справі №922/5515/15 (суддя Сальникова Г.І.) позов задоволено. Зобов`язано Приватне акціонерне товариство "Київстар" демонтувати та вивезти обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку інв. №КНА106/906, що розміщується та зберігається на території військового містечка № НОМЕР_2 , за адресою: м.Харків, вул. Дерев`янко,3. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Київстар" на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова судовий збір в сумі 1218,00 грн.

Приватне акціонерне товариство Київстар звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 26.11.2015р. у справі №922/5515/15 та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2015р. вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 19.01.2016р.

14.01.2016р. від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.349).

18.01.2016р. від третьої особи надійшли письмові пояснення (вх. 451).

В судовому засіданні 19.01.2016р. оголошено перерву до 16.02.2016р.

В судовому засіданні 16.02.2016р. представник апелянта виклав доводи апеляційної скарги, наполягав на скасуванні рішення Господарського суду Харківської області від 26.11.2015р. та задоволенні вимог його апеляційної скарги, представник позивача та третьої особи заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення присутніх сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2010р. між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір № КНА-906/КЕВ про розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України.

Відповідно до п. 1 даного договору, виконавець зобов`язується надати послуги з розміщення та зберігання на території військового містечка №175, яке закріплено за виконавцем та розташовано за адресою: м. Харків, вул. Деревянка, 3, обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку (далі - майно) вартістю за актом оцінки на « 01» лютого 2010 року 227813,53 грн., відповідно до затвердженої схеми розміщення Майна, а Замовник зобов`язується оплатити цю послугу. Склад майна згідно з актом інвентаризації замовника (додаток №1).

Пунктом 2.2 договору передбачено, що виконавець приймає у замовника майно за актом приймання передачі (додаток №2).

Розміщення майна на території військового містечка не тягне за собою у виконавця прав власності на це майно. Власником майна залишається замовник (п. 2.3 договору).

У разі припинення цього договору замовник складає, підписує акт приймання передачі, демонтує та вивозить майно з об`єкту виконавця протягом двох тижнів. Майно вважається переданим замовнику з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі (п. 2.5 договору).

Відповідно до п. 6.2 строк дії договору з 01.06.2010р. по 30.04.2013р.

Відповідно до 4.1.8 замовник зобов`язаний у разі наміру укладення договору на новий строк, повідомити про це виконавця за два місяці до закінчення договору або в розумний строк. З моменту припинення дії договору демонтувати на об`єкті та вивезти майно з території військового містечка протягом двох тижнів (п. 4.1.9 договору).

Відповідно до акту приймання-передачі, складеного членами комісії з обох сторін, обладнання відповідача (згідно акту інвентаризації від 01.06.2010р.) було передано позивачу для розміщення (а.с. 21 т.1).

02.11.2012р. позивач звернувся до відповідача з листом №6513 від 02.11.2012р., та повідомив останнього, що договори з розміщення та зберігання обладнання комунікацій на об`єктах Міністерства оборони України термін яких закінчується, мають бути припинені у зв`язку із закінчення терміну, на який вони укладались.

01.02.2013р. відповідач листом відповів позивачу, що на даний час укладення договору на розміщення обладнання з комунікацій узгоджується із керівництвом військового містечка №175, а тому між сторонами планується укладення договору про передачу в оренду спірного майна відповідача.

24.05.2013р. позивач повідомив відповідача про припинення спірного договору за закінченням строку дії, а тому обладнання ПрАТ «Київстар» знаходиться на території військового містечка незаконно. Також даним листом було запропоновано відповідачеві 10.06.2013р. об 11-00 провести комісійно приймання-передачу майна та демонтування майна.

Станом на 30.04.2013р. (строк закінчення дії договору), а також в подальшому, договір від 01.06.2010р. сторонами не пролонговано, іншого договору на розміщення обладнання з комунікацій на території позивача або про надання в оренду спірного майна, сторонами не укладено.

Позивачем неодноразово вчинялись дії щодо зобов`язання відповідача демонтувати обладнання та вивезти його з території позивача, зокрема листами від 08.10.2013р., 30.10.2013р. (а.с. 107, 108 т.1) позивач вимагав відповідача демонтувати та вивезти обладнання з військового містечка № 175.

Отже, підставою звернення позивача з даним позовом стало порушення його прав як балансоутримувача об`єкта, на якому незаконно знаходиться майно відповідача, який в свою чергу після припинення договору не демонтував та не вчинив дії щодо вивозу свого майна з території, підпорядкованій позивачу.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про закінчення строку дії спірного договору та, відповідно наявності підстав для демонтажу та вивозу обладнання відповідача з території позивача.

З таким висновком погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Статтями 626, 627 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Нормами Цивільного кодексу України не забороняється сторонам укладати договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір) (ст. 628). Зокрема, ч.1 ст. 628 ЦК України, передбачено, що до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно неоднозначного визначення природи спірного договору, зокрема з предмету позову. Виходячи з його умов, договір про надання послуг з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України №КНА-906/КЕВ від 01.06.2010, на думку колегії суддів, є змішаним договором, який містить елементи як договору надання послуг, так і договору зберігання.

Як зазначалось, умовами спірного договору передбачено, що строк дії договору закінчується 30.04.2013р., якщо сторонами не вчинено дії дій щодо пролонгації договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з положеннями ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до приписів ст. 631 Цивільного кодексу України та п. 6.2 договору, з 01.05.2013 року договір розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України №КНА-906/КЕВ від 01.06.2010 припинив свою дію, в зв`язку із закінченням строку дії договору, та за відсутності в матеріалах справи доказів продовження його дії.

За змістом статті 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 948 цього Кодексу передбачено, що поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 2.5 договору у разі припинення цього договору замовник складає та підписує акт приймання-передачі, демонтує та вивозить майно з об`єкту виконавця протягом двох тижнів. Майно вважається поверненим замовнику з моменту підписання акту приймання-передачі.

Отже в разі припинення дії договору, у відповідача виникає обов`язок протягом двох тижнів скласти та підписати акт приймання-передачі, демонтувати та вивезти майно з об`єкту виконавця.

Відповідно до приписів статті 530 ЦК України, та на виконання п. 2.5. договору, позивач вимагав відповідача виконати зобов`язання щодо демонтажу та вивозу обладнання з його території, як до закінчення строку дії договору та і після, проте відповідач залишив вимоги позивача без задоволення.

З наведеного вбачається, що майно відповідача без достатніх правових підстав зберігається на території позивача після закінчення терміну дії договору, що є порушенням зобов`язань з боку відповідача, та відповідно є підставою для задоволення позовних вимог у даній справі.

Разом з тим, відповідач, як на підставу належного перебування телекомунікаційного обладнання на даний час на території позивача, у відзиві на позов та в апеляційній скарзі посилається на договір №106/1 про співробітництво у галузі забезпечення комунікаційного покриття від 01.06.2010р., укладений між військовою частиною НОМЕР_1 та відповідачем. Однак, вказане посилання, на думку колегії суддів є хибним, та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору сторони домовились про співробітництво у сфері забезпечення оптимального комунікаційного покриття території, на якій розташовані об`єкти, що підпорядковані стороні 1, мережею стільникового зв`язку стандарту GSM-900 та 1800 оператора ЗАТ "Київстар Дж.Ес.Ем" з перевіркою параметрів зазначеної мережі з метою відстеження територіального розподілу якості покриття.

Відповідно до п.1.3 договору №106/1 про співробітництво у галузі забезпечення комунікаційного покриття від 01.06.2010 р., сторона 1 надає стороні 2 право встановити на майданчику площею 10м2, на території в/ч НОМЕР_1 за адресою м. Харків, вул. Дерев`янко, 3, обладнання контрольної базової станції мережі стільникового зв`язку сторони 2 (надалі RBS) та залізобетонного стовпа для встановлення антенно-фідерних пристроїв (надалі АФП) зазначеної базової станції. Сторона 1 надає стороні 2 можливість прокладення необхідних електроживних та радіотехнічних комунікацій.

Досліджуючи умови вказаного договору, колегія суддів дійшла висновку про те, що він не пов`язаний умовами з договором №КНА-906/КЕВ, оскільки по-перше, укладений з Військовою частиною НОМЕР_1 , по-друге, предметом договору №106/1 не є теж саме майно, яке було передано КЕВ м. Харків в рамках договору розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України №КНА-906/КЕВ від 01.06.2010р., отже сторонами за кожним договором виконувались інші окремі обов`язки. Відповідачем до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження виконання сторонами договору №106/1 від 01.06.2010 року про співробітництво у галузі забезпечення комунікаційного покриття, тому відсутня об`єктивна можливість вважати цей договір підставою належного перебування телекомунікаційного обладнання на даний час на території позивача.

Враховуючи наведені обставини справи та норми права, колегія суддів дійшла висновку про відповідність оскаржуваного рішення нормам чинного законодавства та матеріалам справи.

Доводи наведені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі наведеного, рішення Господарського суду Харківської області від 26.11.2015р. у справі № 922/5515/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись 99, 101, 102, п. 1, ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, одностайно, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київстар» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 26.11.2015р. у справі № 922/5515/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 17.02.16

Головуючий суддя Фоміна В. О.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Шевель О. В.