ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2016 р.Справа № 916/4084/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Гладишевої Т.Я., Савицького Я.Ф.,

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача не зявився,

від відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД-ГРУПП»

на рішення господарського суду Одеської області від 21 грудня 2015 року

по справі № 916/4084/15

за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД-ГРУПП»

про стягнення 227 740,66 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 17.02.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк» (далі ОСОБА_1, позивач) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД-ГРУПП» (далі Товариство, відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 227 740,66 грн. (199 619,75 грн. заборгованості за кредитом, 14 814,95 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 11 505,96 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 1 800,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом).

Позов обґрунтований неналежним виконання відповідачем зобовязань, передбачених «Умовами та правилами надання банківських послуг» (далі Умови), Тарифами Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.pb.ua., котрі разом із заявою Товариства від 06.06.2014 про відкриття поточного рахунку та заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг складають договір банківського обслуговування від 06.06.2014, а саме, зобовязань щодо своєчасного і в повному обсязі повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування ними та комісійної винагороди.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.12.2015 року позов Банку задоволено, стягнуто з Товариства на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 199 619,75 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 14 814,95 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в розмірі 11 505,96 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 1800,00 грн. та 3 146, 11 грн. судового збору.

Рішення мотивоване тим, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріали справи.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Товариство звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким у задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

15.02.2016 до Одеського апеляційного господарського суду від Банку надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим та просить суд, апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін. Крім цього, до відзиву позивач надав витяг умов та правил надання банківських послуг, які відрізняються за змістом від умов та правил надання банківських послуг, що наявні в матеріалах справи.

Судова колегія не вбачає підстав для залучення до матеріалів справи витягу умов та правил надання банківських послуг, наданих позивачем разом з відзивом на апеляційну скаргу і підлягає поверненню Банку, оскільки згідно ч. 1 ст. 101 ГПК України додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Колегія суддів вважає, що вищезазначений додатковий документ не був поданий Банком до суду першої інстанції не з причин, що не залежали від нього, а внаслідок особистої недбалості.

Позивач та відповідач належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення від 21.01.2016, копія реєстру поштових відправлень суду від 21.01.2016 та витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень від 17.02.2016, проте їх представники в судове засідання не зявились, про поважні причини неявки суд не повідомили та правами, наданими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористались.

Зокрема, надіслана апеляційним судом Товариству поштова кореспонденція разом з ухвалою суду не вручена під час доставки, проте, колегія суддів вважає, що відповідач повідомлений належним чином про день, час і місце розгляду справи з огляду на таке.

Згідно із розясненнями підпункту 3.9.1 п.3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Отже, неявка сторін не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 21.01.2016 про прийняття апеляційної скарги до провадження у даній справі явка представників сторін не визнавалась обов'язковою.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів встановила наступне.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.06.2014 підписавши заявку про приєднання до умов і правил надання банківських послуг Товариство уклало з Банком у спрощеній формі Договір банківського обслуговування (а.с. 16).

Умовами, які діяли в редакції станом на момент підписання договору, і які є невідємною частиною укладеного між сторонами договору від 06.06.2014, передбачено, вид кредиту «кредитний ліміт на поточний рахунок» корпоративного клієнта. Кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту. Техніко-економічне обґрунтування кредиту-фінансування поточної діяльності. Про розмір ліміту ОСОБА_1 повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного звязку Банка та Клієнта (система клієнт-банк, інтернет клієнт банк, смс-повідомлення або інших). Банк здійснює обслуговування Ліміту Клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку Клієнта при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах Ліміту, шляхом дебатування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо (п.п. 3.2.1.1., 3.2.1.1.1. Умов).

Ліміт може бути змінений відповідачем в односторонньому порядку, передбаченому Умовами, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами позивача. Підписавши угоду, відповідач висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться позивачем в односторонньому порядку шляхом повідомлення відповідача на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного звязку сторін (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших) (п. 3.2.1.1.6. Умов).

За своєю юридичною природою укладений сторонами договір є змішаним договором здійснення банківських операцій, який містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору (позика овердрафт).

Чинним законодавством України передбачено, що банками здійснюється фінансове посередництво у формі банківських операцій, зокрема розрахункових, кредитних (стаття 339 Господарського кодексу України). Розрахункові операції банків спрямовані на забезпечення взаємних розрахунків між учасниками господарських відносин, а також інших розрахунків у фінансовій сфері (частина 1 статті 341 Господарського кодексу України), а кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян (стаття 345 Господарського кодексу України).

Для здійснення розрахунків субєкти господарювання зберігають грошові кошти в установах банків на відповідних рахунках (частина 2 статті 341 Господарського кодексу України).

Клієнт зобовязаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором (частина 4 статті 1068 Цивільного кодексу України). Якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунку клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунку), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обовязки сторін, повязані з кредитуванням рахунку, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 1069 Цивільного кодексу України).

На виконання умов укладеного сторонами договору Банком встановлено для Підприємства кредитний ліміт у розмірі 200 000,00 грн. починаючи з 28.10.2014, у розмірі 170 000,00 грн. починаючи з 18.12.2014 та у розмірі 200 000,00 грн. починаючи з 13.01.2015, що випливає з довідки Банку від 01.09.2015 №08.7.0.0.0/36 (а.с. 32). З виписки банку з 15.07.2015 по 19.08.2015 року вбачається, що відповідач прострочив виконання свого зобовязання щодо своєчасного повернення вказаної суми кредиту, тому сума заборгованості станом на 17.07.2015 за Договором складає 199 619,75 грн. (а.с. 35).

Пунктом 3.2.1.1.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що кредит надається в обмін на зобовязання Клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди.

Згідно з пунктом 3.2.1.1.8. Умов та правил надання банківських послуг проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до Умов та правил надання банківських послуг.

У звязку з невиконанням відповідачем своїх обовязків по сплаті кредиту, ОСОБА_1 направив 16.08.2015 року йому претензію від 10.08.2015 року №41118ODA6S00Q. Відповіді на претензію матеріали справи не містять.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо стягнення з відповідача заборгованості з повернення кредитних коштів у сумі 199 619,75 грн. та заборгованості зі сплати комісії за користування кредитом у сумі 1 800,00 грн.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення пені за прострочку виконання грошового договірного зобовязання, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У розумінні статті 230 Господарського кодексу України пеня є господарською санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено умовами договору.

Пунктом 3.2.1.5.1 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні Клієнтом будь-якого із зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених пунктами 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченого пунктами 3.2.1.2.2, 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 Клієнт виплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем не виконано вчасно грошового зобовязання з повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитним лімітом, тому розмір пені за період з 17.07.2015 по 19.08.2015 нарахований Банком за порушення Підприємством строків повернення кредитних коштів, є правомірним та обґрунтованим.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 14 814,95 грн. та висновку господарського суду про задоволення вищевказаної суми, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, в силу приписів статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до пункту 3.2.1.4.1.3. Умов та правил надання банківських послуг, у разі непогашення кредиту впродовж 90* днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулюванню, починаючи з 91* -го для після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулюванню, кредит вважається простроченим, а грошові зобовязання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошових зобовязань Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56 (пятдесят шість) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобовязань і при реалізації Банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання Банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобовязань.

* - ОСОБА_1 залишає за собою право продовжити період, в якому дебетове сальдо підлягало обнулюванню, і не вважати такий кредит простроченим, а грошові зобовязання Клієнта з погашення заборгованості порушеними. Таке право реалізується шляхом повідомлення Клієнта за допомогою повідомлення в Системі Internet Banking Приват-24 або рекомендованим листом на юридичну адресу Клієнта. При цьому, додаткових погоджень з Клієнтом не потрібно» (зворот а.с. 25).

Отже, з вищевказаного пункту Умов вбачається, що сторони узгодили відсотки за користування кредитом у розмірі 56 (пятдесят шість) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості, проте з розрахунку позивача наданого до позовної заяви, на суми залишку непогашеної заборгованості нараховано 66 % річних, у звязку з цим, судова колегія зробила власний розрахунок

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів (грн.)
199 619.7515.07.2015 - 19.08.201536 56 %11 025.57

Таким чином, загальна сума процентів за договором складає 11 025,57 грн. У звязку з цим, рішення господарського суду в цій частині підлягає зміні, апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Судова колегія не приймає доводи апелянта, що претензія про наявність боргу яку останній отримав не відповідає претензії наявній в матеріалах справи, адже Товариство не заперечує, що ОСОБА_1 направляв, а відповідач отримав претензії, отже позивач не порушив умови договору укладеного між сторонами, щодо повідомлення відповідача про наявність боргу та його повернення.

Що ж стосується доводів скаржника щодо недотримання позивачем досудового порядку врегулювання спору, колегія суддів зазначає, що кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання субєктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обовязком особи, яка потребує такого захисту (рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002, № 15-рп/2002). Сторони застосовують заходи досудового врегулювання господарського спору за домовленістю між собою (ст. 5 ГПК України). Кредитним договором від 06.06.2014, укладеного між сторонами не передбачено досудовий порядок врегулювання спору. Направлення претензії відповідачу є правом, а не обовязком. Крім цього, підприємства та організації, що порушили майнові права і законні інтереси інших підприємств та організацій, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення претензій.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Одеської області від 21.12.2015 року, в порушення вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України ґрунтується на невсебічному, неповному та необєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, у звязку з чим, частково не відповідає нормам матеріального права України, тому підлягає зміні, в звязку з невірним висновком місцевого господарського суду щодо задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 14 814,95 грн.

Крім цього, судова колегія зазначає, що ухвалою апеляційної інстанції від 21.01.2016 зобовязано апелянта доплатити судовий збір у розмірі 297,00 грн., проте на момент прийняття даної постанови, доказів доплати Товариством суми судового збору до суду не надано, у звязку з цим, судова колегія вважає за необхідне, стягнути з відповідача в дохід Спеціального фонду Державного бюджету України суму доплати судового збору у розмірі 297,00 грн. за подану та розглянуту апеляційну скаргу.

Керуючись cm.cm. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД-ГРУПП» задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 21.12.2015 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД-ГРУПП» на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк»:

199 619,75 грн. заборгованості за кредитом,

11 025,57 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом,

11 505,96 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором,

1 800,00 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом,

3 359,27 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви.».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД-ГРУПП» до Державного бюджету України (банк - ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, УК у м. Одесі/м.Одеса/22030101, код ЄДРПОУ - 38016923, номер рахунку - 2002) 297,00 грн. судового збору за подану та розглянуту апеляційну скаргу.

Доручити господарському суду Одеської області видати накази з зазначенням у них всіх необхідних реквізитів сторін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Гладишева Т. Я.

ОСОБА_2