РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016Справа №910/1486/16
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
доДержавного підприємства "Управління відомчої воєнізованої охорони"
прозобов'язання вчинити дії та стягнення 6 750 грн 00 коп.
Представники:
від позивача:Гудима А.О. - представник за довіреністю
від відповідача:Савченко А.О. - представник за довіреністю
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

01.02.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" з вимогами до Державного підприємства "Управління відомчої воєнізованої охорони" про зобов'язання провести коригування вартості робіт на суму 6 750 грн 00 коп. в сторону її зменшення та про стягнення збитків у розмірі 6 750 грн 00 коп. у зв'язку із завищенням відповідачем вартості послуг за договором про закупівлю послуг пов'язаних з особистою безпекою (послуг з охорони особливо важливих об'єктів ПАТ "Укртрансгаз" які знаходять на балансі УМГ "Львівтрансгаз") від 20.11.2013 № .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що через завищення вартості наданих послуг з охорони ним були сплачені зайві кошти у сумі 6 750 грн 00 коп., у зв'язку з чим у відповідача виник обов'язок здійснити коригування вартості послуг в сторону її зменшення та відшкодування позивачу понесені збитки збитків у розмірі 6 750 грн 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2016 порушено провадження у справі № 910/1486/16 та справу призначено до розгляду на 22.02.2016.

19.02.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив.

22.02.016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заява про відсутність спору в інших судових органах та клопотання про залучення третіх осіб.

У судове засідання 22.02.2016 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті справи. Представник позивача в повному обсязі підтримав подане через відділ діловодства суду клопотання про залучення до участі у справі Державну фінансову інспекцію у Львівській області та Державну фінансову інспекцію у м. Києві як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача. Суд, розглянувши зазначене клопотання прийшов до висновку про відмову в його задоволенні у зв'язку з необґрунтованістю, крім того позивачем не наведено обставин, яким чином рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки Державної фінансової інспекції у Львівській області та Державної фінансової інспекції у м. Києві

Також представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення по суті справи, відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 22.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

20.11.2013 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (замовник) та Державним підприємством "Управління відомчої воєнізованої охорони" (виконавець) укладено договір про закупівлю послуг пов'язаних з особистою безпекою (послуг з охорони особливо важливих об'єктів ПАТ "Укртрансгаз" які знаходять на балансі УМГ "Львівтрансгаз") № , відповідно до умов якого виконавець приймає на себе зобов'язання надати послуги пов'язані з особистою безпекою (послуг з охорони особливо важливих об'єктів ПАТ "Укртрансгаз" які знаходять на балансі УМГ "Львівтрансгаз") на об'єкті замовника, адреса та розташування якого зазначені сторонами у дислокації (додаток № 1 до договору), а замовник зобов'язується прийняти послуги виконавця в встановлений сторонами час дії договору і щомісячно сплачувати виконавцю плату за отримані послуги. Послуги надаються замовнику з 20.11.2013 по 19.11.2014 включно.

В подальшому між сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 19.11.2014 про зміни і доповнення до договору від 20.11.2013 № , відповідно до якої сторони виклали в новій редакції наступні пункти договору:

"Відповідно до пункту 1.1. договору в редакції додаткової угоди № 1 виконавець приймає на себе зобов'язання надати послуги пов'язані з особистою безпекою (послуг з охорони особливо важливих об'єктів ПАТ "Укртрансгаз" які знаходять на балансі УМГ "Львівтрансгаз") на об'єкті замовника, адреса та розташування якого зазначені сторонами у дислокації (додаток № 1 до договору), а замовник зобов'язується прийняти послуги виконавця в встановлений сторонами час дії договору і щомісячно сплачувати виконавцю плату за отримані послуги. Послуги надаються замовнику з 20 листопада 2013 року до моменту проведення нової процедури закупівлі і підписання нової угоди.

Згідно з пунктом 3.1. договору загальна вартість договору про закупівлю послуг з охорони особливо важливого об'єкту - ГЗП-4 Стрийського ВУПЗГ УМГ "Львівтрансгаз" складає 291 202 грн 27 коп. в т.ч. ПДВ, що є на 20 % більша від початкової суми договору від 20.11.2013 № ."

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором охорони.

Згідно зі статтею 978 Цивільного кодексу України за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Це забезпечується введенням спеціального режиму, який забезпечує недоторканість майна, що охороняється. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Судом встановлено, що на виконання умов за договором про закупівлю послуг пов'язаних з особистою безпекою (послуг з охорони особливо важливих об'єктів ПАТ "Укртрансгаз" які знаходять на балансі УМГ "Львівтрансгаз") від 20.11.2013 № відповідачем були надані відповідачу послуги з охорони, що підтверджується підписаним між сторонами актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1-00000006 від 21.01.2015 на суму 20 608 грн 80 коп., № 1-444 від 21.12.2014 на суму 20 608 грн 80 коп., № 1-436 від 30.11.2014 на суму 7 312 грн 80 коп., № 1-402 від 30.11.2014 на суму 12 807 грн 50 коп., № 1-363 від 31.10.2014 на суму 20 222 грн 38 коп., № 1-321 від 30.09.2014 на суму 20 222 грн 38 коп., № 1-271 від 21.08.2014 на суму 20 222 грн 38 коп., № 1-233 від 31.07.2014 на суму 20 222 грн 38 коп., № 1-195 від 30.06.2014 на суму 20 222 грн 38 коп., № 1-157 від 31.05.2014 на суму 20 222 грн 38 коп., № 1-117 від 30.04.2014 на суму 20 222 грн 38 коп., № 1-080 від 31.03.2014 на суму 20 222 грн 38 коп., № 1-0042 від 28.02.2014 на суму 20 222 грн 38 коп., № 1-0006 від 31.01.2014 на суму 20 222 грн 38 коп., № 1-00232 від 31.12.2013 на суму 20 222 грн 38 коп. та № 1-00211 від 30.11.2013 на суму 7 414 грн 87 коп., які були підписані позивачем без будь-яких зауважень.

Державною Фінансовою Інспекцією у Львівській області було проведено ревізію фінансової-господарської діяльності філії "Львівтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз".

Згідно довідки ревізії № 8 від 24.02.2015 в ході перевірки встановлено, що відповідно до наданих до зустрічної звірки документів (відомості нарахування та витрат заробітної плати, табелів обліку робочого часу), витрати на відрядження працівників Державного підприємства "Управління відомчої воєнізованої охорони" у період з грудня 2013 року по грудень 2014 року не здійснювались, у зв'язку з чим встановлено завищення вартості наданих послуг з охорони об'єктів по договору від 20.11.2013 № на суму 6 750 грн 00 коп.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою № 400/31-09 від 17.08.2015 про коригування заборгованості.

Спір у справі виник у зв'язку із вимогами позивача щодо проведення коригування вартості робіт на суму 6 750 грн 00 коп. в сторону її зменшення та щодо стягнення збитків у розмірі 6 750 грн 00 коп. понесених на думку позивача у зв'язку із завищенням відповідачем вартості послуг за договором про закупівлю послуг пов'язаних з особистою безпекою (послуг з охорони особливо важливих об'єктів ПАТ "Укртрансгаз" які знаходять на балансі УМГ "Львівтрансгаз") від 20.11.2013 № .

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до норм статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з нормами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такого виду господарської санкції (правового наслідку порушення зобов'язання), як стягнення збитків, необхідна наявність всіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками; вини. При відсутності хоч б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

Згідно з частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За правилами статті 611 Цивільного кодексу України відшкодування збитків є встановленим договором або законом правовим наслідком, що настає у разі порушення зобов'язання.

Частиною 1 статті 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем договір про закупівлю послуг пов'язаних з особистою безпекою (послуг з охорони особливо важливих об'єктів ПАТ "Укртрансгаз" які знаходять на балансі УМГ "Львівтрансгаз") від 20.11.2013 № сторонами виконано повністю, послуги надані та оплачені, жодних претензій та зауважень зі сторони замовника виконавцю заявлено не було.

Суд не може розцінювати довідку № 8 від 24.02.2015 належними та допустимими доказами факту завдання відповідачем позивачу збитків у розмірі 6 750 грн 00 коп. у зв'язку із завищенням відповідачем вартості послуг за договором про закупівлю послуг пов'язаних з особистою безпекою (послуг з охорони особливо важливих об'єктів ПАТ "Укртрансгаз" які знаходять на балансі УМГ "Львівтрансгаз") від 20.11.2013 № , оскільки між сторонами (позивачем та відповідачем) існують договірні відносини, які встановлюють обсяг та вартість послуг.

В свою чергу, підставою для притягнення особи до господарсько-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків є наявність складу господарського правопорушення, елементи якого в діях відповідача відсутні, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків в розмірі 6 750 грн 00 коп. визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог про зобов'язання провести коригування вартості робіт в сторону її зменшення суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Нормами частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Отже, із приписів вищенаведених правових норм випливає, що захист прав особи та законних інтересів здійснюється способом, що визначений законом або договором.

Таким чином, позивачем, з огляду на приписи норм статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, неправильно визначено спосіб захисту порушеного права.

У випадку якщо позивач, звертаючись до суду, обрав захисту, не встановлений законом або договором для захисту права чи інтересу, що порушене, невизнане або оспорюється, слід виходити із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосудді, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Виходячи з приписів вищевказаних статей такий спосіб захисту цивільних прав як коригування вартості робіт в сторону її зменшення, не відповідає можливим способам захисту прав та інтересів, встановлених господарським та цивільним законодавством. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача провести коригування вартості робіт в сторону її зменшення.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 25.02.2016

Суддя Н.Б. Плотницька