донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

22.02.2016 р. справа №913/860/14

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4 - за довіреністю; ОСОБА_5 за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ
на рішення господарського суду Луганської області
від21.12.2015 р.
у справі№ 913/860/14 (суддя Масловський С.В.)
за позовомДочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ
до Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_4", м. Сєвєродонецьк, Луганська область
простягнення 13 705 418 грн. 52 коп.

В С Т А Н О В И В:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулася до господарського суду Луганської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_4" (далі ПАТ "Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_4", відповідач) інфляційних втрат у сумі 3 130 234 грн. 45 коп. та 3 % річних у розмірі 10 575 184 грн. 07 коп. за договором поставки природного газу.

Рішенням господарського суду Луганської області від 27.05.2014 р. у справі № 913/860/14 за позовом ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" до ПАТ "Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_4" про стягнення 13 705 418 грн. 52 коп. позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_4" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" інфляційні втрати в розмірі 3 072 104 грн. 46 коп., 3% річних в розмірі 10 575 184 грн. 07 коп, а також судовий збір в сумі 72 901 грн. 92 коп., в решті позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 р. рішення господарського суду Луганської області від 27 травня 2014 року у справі № 913/860/14 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у сумі 58 129 грн. 99 коп. та судового збору у сумі 180 грн. 00 коп. скасовано та прийнято в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено, в іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.07.2015 р. та рішення господарського суду Луганської області від 27.05.2014 р. у справі № 913/860/14 скасовано, справу № 913/860/14 передано на новий розгляд до господарського суду Луганської області в іншому складі суддів. Відмовлено у задоволенні заяви ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" про винесення додаткової постанови щодо розподілу судового збору.

Вищий господарський суд України у постанові від 07.10.2015 р. зазначив, що ухвалюючи рішення та постанову, суди попередніх судових інстанцій поклали в основу рішень, щодо розміру сум інфляційних втрат та 3 % річних, розрахунок, який міститься у позовній заяві не врахувавши, що відповідач заперечував правильність розрахунку. При цьому відповідач вказував, що позивач порушив умови п. 4.1 договору поставки, на свій ризик, без отримання попередньої оплати, поставив відповідачу товар, в той час як конкретний строк проведення розрахунків за фактично поставлений товар (без отримання попередньої оплати) договором не був передбачений. При вказаних обставинах господарські суди повинні були перевірити доводи відповідача, який заперечував що строк виконання зобовязання настав.

У вказаній постанові також зазначено, що попередніми судовими інстанціями не досліджено та не встановлено факту існування чи відсутності форс-мажорних обставин, а тому, судам необхідно зясувати чи повязане порушення зобовязання внаслідок випадку або непереборної сили і правомірність нарахування річних та інфляційних в період дії обставини непереборної сили.

Згідно ч. 1 ст. 1111 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Рішенням господарського суду Луганської області від 21.12.2015 р. у справі № 930/860/14 у задоволенні позову ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" до ПАТ "Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_4" про стягнення інфляційних в сумі 3 130 234 грн. 45 коп. та 3 % річних в сумі 10 575 184 грн. 07 коп. відмовлено.

Рішення суду мотивоване недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Так, суд першої інстанції послався на те, що сторонами укладена мирова угода у справі № 9/5014/969/2012(5/65/2011) від 16.09.2015 р., умовами якої сторони погодили, що боржник зобовязується сплатити на користь стягувача 3 130 096 525 грн. 02 коп., в тому числі суму основного боргу в розмірі 313 023 445 грн. 02 коп. та 73 080 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору рівними частинами щомісячно впродовж 23 місяців по 13 045 688 грн. 54 коп., а в двадцять четвертому місяці 13 045 688 грн. 60 коп., починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому завершиться антитерористична операція, що проводиться в звязку з подіями в окремих районах Донецької та Луганської областей. Таким чином, відбулась новація, заміна первісного зобовязання новим, змінено порядок та строки розрахунку, а тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат від інфляції за період з травня 2011 року по лютий 2014 року на суму 3 130 234 грн. 45 коп., та 3% річних за період з 07.02.2013 р. по 26.03.2014 р. на суму 13 705 418 грн. 52 коп. задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Луганської області від 21.12.2015 р. ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій просить дане рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

На думку заявника апеляційної скарги, вказане рішення суду прийняте при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що мирова угода, затверджена на підставі ст. 121 ГПК України на стадії виконання судового рішення, не є правочином у цивільно-правовому розумінні, а тому, не є підставою для новації, не спричинює її, а змінює лише порядок виконання судового рішення.

Позивач стверджує, що форс-мажорні обставини, зазначені у сертифікаті Торгово-промислової палати України № 4979 від 02.09.2015 р., не впливають на правомірність нарахування та стягнення інфляційних втрат та 3 % річних у даній справі, оскільки порушення грошового зобовязання не повязано з випадком або непереборною силою.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги з урахуванням доповнень та пояснень до апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду Луганської області від 21.12.2015 р. скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, представник відповідача в судовому засіданні в усній формі проти апеляційної скарги заперечив, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 811 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Встановлено, що 28.01.2011 р. між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", як постачальником, та ПАТ "Сєвєродонецьке об'єднання ОСОБА_4", як покупцем, укладено договір поставки природного газу № 06/11-48 від 28.01.2011 р. (далі - договір).

Зідно з п. 1.1 договору постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 1.2 цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб.

Згідно з п. 1.2 договору постачальник передає покупцю в період з 01 січня 2011 р. по 31 грудня 2011 р. природний газ з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 1 625 800,000 тис.

Відповідно до п. 4.1 договору оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі по 34 % (тридцять чотири відсотки) від вартості запланованих місячних обсягів проводяться не пізніше ніж за 5 (пять) банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплати в розмірі по 33 % (тридцять три відсотки) від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за спожитий газ з урахуванням вартості транспортування територією України здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору, позивач у січні-березні 2011 року поставив відповідачу газ на загальну суму 1 316 023 445 грн. 02 коп., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2011 р. на суму 454 059 119 грн. 15 коп. (т. 1, а.с. 72), 28.02.2011 р. на суму 400 018 420 грн. 84 коп. (т. 1, а.с. 73) та 31.03.2011 р. на суму 461 945 905 грн. 03 коп. (т. 1, а.с. 74), які підписані та скріплені печатками сторін.

Як вищевказано за умовами п. 4.1 договору остаточний розрахунок за фактично спожиті обсяги газу здійснюється на підставі рахунка та акта приймання-передачі газу до 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відтак, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідну оплату має бути здійснено боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи предявив йому кредитор повязану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобовязання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Крім того, якщо зустрічне виконання обовязку здійснено однією зі сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обовязку, друга сторона повинна виконати свій обовязок. Поставка газу без попередньої оплати є правом позивача і не свідчить про вчинення конклюдентних дій, які нібито призвели до фактичної зміни умов договору щодо порядку розрахунків за договором, та не звільняє від обовязку оплатити отриманий газ (ст. ст. 538, 692, 693 ЦК України).

Відповідач, в порушення умов договору, свої зобов'язання виконав частково та з порушенням встановленого договором строку виконання. Фактично відповідачем сплачено за договором 1 003 000 000 грн. 00 коп., у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 313 023 445 грн. 02 коп.

Відповідачем до матеріалів справи надано виданий Торгово-промисловою палатою України сертифікат № 4979 від 02.09.2015 р. про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), з якого слідує, що датою настання періоду дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 16.04.2014 р., дату закінчення терміну дії яких на момент видачі даного сертифікату встановити неможливо.

Позивачем розраховані 3 % річних за період з 07.02.2013 р. по 26.03.2014 р., інфляційні нарахування за період з травня 2011 року по лютий 2014 року, тобто, до моменту виникнення форс-мажорних обставин, щодо яких зазначено у сертифікаті Торгово-промислової палати № 4979 від 02.09.2015 р. та у висновку експертного економічного дослідження Українського центру судових експертиз № 1-08/09 від 08.09.2015 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.03.2015 р., залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 р. у справі № 9/5014/969/2012 (5/65/2011) стягнуто з відповідача на користь позивача залишок боргу в сумі 313 023 445 грн. 02 коп. за спожитий природний газ у січні-березні 2011 року, пеню в сумі 3 411 912 грн. 92 коп. (розрахована за період з 06.02.2011 р. по 26.04.2011 р.), 3 % річних в сумі 8 206 220 грн. 29 коп. (за період з 06.02.2011 р. по 26.04.2011 р.), інфляційні в сумі 69 425 173 грн. 13 коп. (за період березень 2011 р., та з березня 2014 р. по грудень 2014 р.)

Постановою Вищого господарського суду від 29.09.2015 р. у справі № 9/5014/969/2012 (5/65/2011) рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2014 р. та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 р. скасовані в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3 % річних у заявлених позивачем сумах.

З матеріалів справи також вбачається, що 16.09.2015 р. сторонами укладена мирова угода у справі № 9/5014/969/2012(5/65/2011), відповідно до п. 4 якої боржник зобовязується сплатити на користь стягувача 313 096 525 грн. 02 коп., в тому числі: суму основного боргу в розмірі 131 023 445 грн. 02 коп. та 73 080 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору рівними частинами щомісячно впродовж 23 місяців по 13 045 688 грн. 54 коп., а в двадцять четвертому місяці 13 045 688 грн. 60 коп., починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому завершиться антитерористична операція, що проводиться у звязку з подіями в окремих районах Донецької та Луганської областей.

При цьому місяцем, в якому завершиться антитерористична операція, вважається місяць, в якому набере чинності нормативно-правовий акт про завершення антитерористичної операції.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 19.11.2015 р. у справі № 9/5014/969/2012(5/65/2011) затверджена мирова угода від 16.09.2015 р.

Встановлено, що будь-яких змін до умов договору щодо порядку та строків погашення боргу сторони не узгоджували.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.03.2015 р. у справі № 9/5014/969/2012(5/65/2011) в частині, що набрала законної сили, встановлений факт порушення відповідачем грошового зобовязання на суму 313 023 445 грн. 02 коп. за період січень-березень 2011 року.

Період прострочення вказаного грошового зобовязання в межах даної справи, за який стягуються інфляційні, становить травень 2011 року лютий 2014 року, 3 % річних становить з 07.02.2013 р. по 26.03.2014 р.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В процесі виконання даного рішення сторонами в порядку ст. 121 ГПК України укладено мирову угоду щодо порядку оплати спірної основної заборгованості за рішенням суду.

Зазначеним рішенням вказані обставини встановлені та відповідно до ст. 35 ГПК України доведенню не підлягають, сторонами в спірний договір будь-яких змін щодо терміну та порядку оплати не вносилося, укладена мирова угода стосується лише подальшого виконання суми боргу, що стягнута на підставі рішення суду, а тому, відсутні підстави вважати, що дія вказаної мирової угоди розповсюджується на правовідносини сторін у спірний період.

Отже, доводи суду першої інстанції є безпідставними.

Посилання місцевого господарського суду на постанову Судової палати у господарських справах Верховного суду України від 30.03.2010 р. (ПП "Алонж" до ВАТ "Південний гірничо забезпечувальний комбінат") є безпідставним, оскільки обставини, що досліджуються у вказаній справі не збігаються в частині періоду прострочення зобовязання, які виникли після укладення мирової угоди, а не до укладення як в даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позивач заявив до стягнення 3% річних у сумі 10 575 184 грн. 07 коп., що розраховані за період з 07.02.2013 р. по 26.03.2014 р., а також інфляційні нарахування у сумі 3 130 234 грн. 45 коп., що розраховані за травень 2011 року лютий 2014 року.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 3 % річних за період з 07.02.2013 р. по 26.03.2014 р. в сумі 10 575 184 грн. 07 коп. та інфляційних нарахувань за період з травня 2011 року по лютий 2014 року в сумі 3 130 234 грн. 45 коп., судовою колегією встановлено, що вимога позивача у частині стягнення 3 % річних є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а інфляційні нарахування підлягають стягненню частково лише у сумі 3 072 104 грн. 46 коп.

Інфляційні нарахування в сумі 58 129 грн. 99 коп. стягненню не підлягають за необґрунтованістю нарахування.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову зі стягненням з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 10 575 184 грн. 07 коп., інфляційних нарахувань у сумі 3 072 104 грн. 46 коп. та про відмову у стягненні інфляційних нарахувань у сумі 58 129 грн. 99 коп.

Витрати зі сплати судового збору за позовом та за апеляційною скаргою покладаються на сторони відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Луганської області від 21.12.2015 р. у справі № 913/860/14 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Луганської області від 21.12.2015 р. у справі № 913/860/14 скасувати.

Позовні вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_4" задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_4" (93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, 5, ) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) 3% річних у сумі 10 575 184 грн. 07 коп., інфляційних нарахувань у сумі 3 072 104 грн. 46 коп., судовий збір за позовною заявою у сумі 72 770 грн. 04 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_4" (93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, 5, ) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) судовий збір за апеляційною скаргою у сумі 80 047 грн. 04 коп.

Доручити господарському суду Луганської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий К.І. Бойченко

Судді: І.В. Зубченко

ОСОБА_3