РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016Справа №910/1133/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТІС ГРУП"

До Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Про стягнення 16 193,39 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники сторін:

Від позивача: Солодовнік О. С. за дов.

Від відповідача: ОСОБА_1

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 25.02.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором поставки № 660-13 К від 04.11.2013 в розмірі 16 193, 39 грн., з яких 10 247, 71 грн. основної заборгованості, 279, 27 грн. відсотків річних, 3 122, 79 грн. інфляційних збитків, 512, 39 грн. 5 % штрафу, 2031, 23 грн. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2016 порушено провадження у справі № 910/133/16 та призначено до розгляду на 11.02.2016.

В судовому засіданні 11.02.2016 судом в порядку ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 18.02.2016.

18.02.2016 через відділ канцелярії господарського суду міста Києва позивачем була подана заява про уточнення (зменшення) позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 1 462, 27 грн. основної заборгованості, 279, 27 грн. відсотків річних, 3 122, 79 грн. інфляційних збитків, 512, 39 грн. 5 % штрафу, 2031, 23 грн. пені.

В порядку ст. 77 ГПК України судом в судовому засіданні 18.02.2016 оголошено перерву до 25.02.2016.

23.02.2016 через відділ канцелярії Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про доручення платіжного доручення до матеріалів справи, в якому відповідач також просить зменшити розмір штрафних санкцій.

24.02.2016 через відділ канцелярії Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про уточнення (зменшення) позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути на його користь 900, 00 грн. основної заборгованості, 279, 27 грн. відсотків річних, 3 122, 79 грн. інфляційних збитків, 512, 39 грн. 5 % штрафу, 2031, 23 грн. пені.

В судове засідання 25.02.2016 представники сторін з'явились та надали суду усні пояснення по суті справи, в яких позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з врахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог, а відповідач просив зменшити штрафні санкції та заперечив проти суми боргу.

Подані позивачем заяви про зменшення позовних вимог прийняті судом в порядку ст. 22 ГПК України, в подальшому розгляд позовних вимог здійснюється судом з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог поданої позивачем 24.02.2016.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем його зобов'язань за договором поставки № 660-13 К від 04.11.2013, в частині оплати поставленого товару.

Відповідач у своєму відзиві заперечує суму боргу та просить суд зменшити штрафні санкції.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 25.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

04.11.2013 між позивачем, як постачальником та відповідачем, як покупцем було укладено договір поставки № 660-13 К (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується поставляти окремими партіями та передавати у власність покупцеві замовлений товар, а покупець зобов'язується приймати товар та своєчасно оплачувати його у порядку, визначеному умовами договору. Асортимент, кількість, ціна та загальна вартість товару зазначена у накладних на кожну окрему партію.

У відповідності до п. 2.2. договору покупець зобов'язаний оплату чати товар у терміни, передбачені договором.

Згідно п. 3.2., 3.3. договору підтвердженням приймання товару є підпис на товарно - транспортній накладній та видатковій накладній, датою поставки товару є дата, зазначена у видатковій накладній постачальника.

Ціна на товар вказана у товарно - транспортній накладній та/або видатковій накладній. Вартість товару є узгодженою сторонами за наявності печаток (штампів) або підпису відповідальних осіб сторін на накладній (4.1. договору).

В пункті 5.1., 5.4. сторони погодили таке. Сторона, що не виконує належним чином умови договору, зобов'язана сплатити іншій стороні штраф у розмірі 5 % від суми невиконаного або виконаного неналежним чином зобов'язання. У разі затримки оплати за отриманий товар, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період нарахування пені, від загальної суми заборгованості за кожен день прострочення.

У відповідності до п. 9.1. договору строк дії договору обмежений сторонами не був.

В п. 1 доповнення № 1/реал до договору від 04.11.2013 сторони погодили, що покупець зобов'язаний оплачувати отриманий товар по мірі його реалізації, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника кожні 30 календарних днів з моменту реалізації товару, але не пізніше 120 календарних днів з моменту поставки такого товару.

В п. 3 доповнення № 1/реал до договору від 04.11.2013 сторони погодили, що у випадку, якщо покупець прострочив виконання грошового зобов'язання, а саме терміни оплати вартості, одержаного від постачальника товару на строк більше ніж на 10 банківських днів, покупець сплачує постачальнику відсотки річних з розрахунку 0, 1 % від суми боргу, за кожний день прострочення оплати.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товари на загальну суму 10 782, 70 грн., що підтверджується видатковими накладними копії яких наявні в матеріалах справи.

З боку відповідача поставлений товар був оплачений частково, і за розрахунком позивача станом на момент звернення до господарського суду із позовом заборгованість відповідача за поставлений товар становила 10 247, 71 грн.

Після порушення провадження у справі відповідачем на виконання договору було сплачено за отриманий товар 9 347, 71 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень наявними в матеріалах справи.

За твердженням відповідача, ним також була здійснена 03.10.2014 оплата у розмірі 900, 00 грн. готівкою торговому представнику позивача, про що є відмітка у журналі ведення оплат відповідача, витяг з якого наявний в матеріалах справи.

За розрахунком відповідача у нього відсутня заборгованість перед позивачем за поставлений за договором товар.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення на його користь 900, 00 грн. основної заборгованості, 279, 27 грн. відсотків річних за період прострочення з 10.01.2015 по 25.01.2016, 3 122, 79 грн. інфляційних збитків за період прострочення з 10.01.2015 по 25.01.20016, 512, 39 грн. 5 % штрафу, 2031, 23 грн. пені за загальний період прострочення з 31.01.2015 по 07.12.2015.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Договір поставки № 660-13 К від 04.11.2013 є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Як встановлено судом, позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору поставлено відповідачу товар на суму 10 782, 70 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи, що відповідачем поставлений товар був частково оплачений на загальну суму 9 882, 70 грн.(534, 99 + 8 490, 00 + 295, 44 + 562, 27 = 9 882, 70), станом на момент вирішення спору заборгованість відповідача перед позивачем складає 900, 00 грн. (10 782, 70 - 9 882, 70 = 900, 00), доказів сплати якої відповідачем суду не надано.

Доводи відповідача, щодо оплати 900, 00 грн. за поставлений йому товар готівкою представнику позивача, відхиляються судом з підстав їх недоведеності, адже відповідачем не надано суду копії видаткового ордеру про здійснення такої оплати. А наданий суду витяг їх журналу оплат не є доказом, що відповідає вимогам ст. 33, 34 ГПК України.

Позивачем умови договору виконані в повному обсязі, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору. Відповідачем, в свою чергу, жодних претензій у строки визначені договором, щодо невідповідності поставки умовам договору не заявлялось та доказів іншого суду не надано.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 900, 00 грн. відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 900, 00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати товару, у відповідності до п. 1. доповнення № 1/реал до договору від 04.11.2013 є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 900, 00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 2 031, 23 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки, відповідно до п. 5.4. договору, розрахованої за кожною видатковою накладною окремо, за загальний період з 31.01.2015 (відповідно до вказаного в розрахунку) по 07.12.2015.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений ст. 231 Господарського кодексу України. Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6).

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня (ст. 3).

Враховуючи наведені положення чинного законодавства та положення договору з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі 2 031, 23 грн. у відповідності до п. 5.4. договору, оскільки судом встановлено порушення відповідачем строків виконання грошового зобов'язання. Позовна заява містить розрахунок суми пені згідно п. 5.4. договору, при перевірці якого судом встановлено, що позивач правильно здійснив вказаний розрахунок.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України просить суд стягнути з відповідача на свою користь 279, 27 грн. трьох відсотків річних та 3 122, 79 грн. індексу інфляції нарахованого на суму боргу за весь час прострочення за період з 10.01.2015 по 25.01.2016.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу України та ст.625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення індексу інфляції нарахованого на суму боргу підлягають задоволенню відповідно до здійсненого судом розрахунку в розмірі 2 805, 77 грн. При перевірці розрахунку здійсненого позивачем судом встановлено допущення арифметичних невідповідностей в частині визначення періодів прострочення по окремим накладним.

Як встановлено судом, в договорі сторонами визначений інший розмір відсотків річних ніж встановлений ст. 625 ЦК України, відповідно сплаті на користь позивача підлягають 0, 1 % річних від суми заборгованості, що за розрахунком суду за період визначений позивачем складає 16, 06 грн.

Відповідно до п. 5.1. договору у разі, якщо сторона, що не виконує належним чином умови договору, зобов'язана сплатити іншій стороні штраф у розмірі 5 % від суми невиконаного або виконаного неналежним чином зобов'язання.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Враховуючи, що відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення 5 % штрафу нарахованого на суму боргу підлягають задоволенню відповідно до здійсненого позивачем розрахунку в розмірі 512, 39 грн. (10 247, 71 * 5 % = 512, 39).

Підсумовуючи викладене позовні вимоги задовольняються судом частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 900, 00 грн. основної заборгованості, 2 031, 23 грн. пені, 16, 01 грн. 0, 1 % річних, 2 805, 93 грн. інфляційних втрат та 512, 39 грн. штрафу.

У відповідності до ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТІС ГРУП" задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03035, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТІС ГРУП" (03055, м. Київ, вул. Шулявська, 10/12-Д; ідентифікаційний код 36126345) 900 (дев'ятсот) грн. 00 коп. основної заборгованості, 2 031 (дві тисячі тридцять одні) грн. 23 коп. пені, 16 (шістнадцять) грн. 06 коп. 0,1 % річних, 2 805 (дві тисячі вісімсот п'ять) грн. 77 коп. інфляційних втрат, 512 (п'ятсот дванадцять) грн. 39 коп. штрафу та 1 261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) грн. 20 коп. судового збору.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.02.2016.

Суддя Л. Д. Головатюк