КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Справа№ 915/304/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Скрипки І.М.

розглянув апеляційну скаргу Міжнародної благодійної організації "Екологія-Право-Людина" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2015року у справі № 915/304/14 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Міжнародної благодійної організації "Екологія-Право-Людина"

до 1.Арбузинської районної державної адміністрації

2. Відділу Держземагенства в Арбузинському районі Миколаївської

області

3.Богданівської сільської ради Доманівського району

4.Відділу Держземагенства у Доманівському районі

Миколаївської області

5.Южноукраїнської міської ради Миколаївської області

6.Відділу Держземагенства у Южноукраїнську Миколаївської

області

7.Державного підприємства "Державна атомна енергогенеруюча

компанія "Енергоатом"

8.Міністерство енергетики та вугільної промисловості України

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_2

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_3

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача

Регіональний ландшафтний парк "Гранітно-Степове,Побужжя"

третя особа-4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Національний природній парк "Бузький град"

про визнання недійсними державних актів на право постійного

користування земельними ділянками, скасування записів реєстрації

державних актів, повернення державних актів до архівів

за участю представників сторін:

позивача-Мелень-Забрамна О.М. за довіреністю

третя особа 2- ОСОБА_3 особисто

відповідача-7-Смірнов О.О., Кравченко А.М. за довіреністю

відповідача 8 - Притула Г.Ю за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва № 915/304/14 від 01.10.2015р. відмовлено Міжнародної благодійної організації "Екологія-Право-Людина" у задоволенні позову визнання недійсними державних актів на право постійного користування земельними ділянками, скасування записів реєстрації державних актів, повернення державних актів до архівів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційні вимоги, вважає рішення таким що підлягає скасуванню.

Третя особа 2 в судовому засіданні підтримала позицію позивача, просить апеляційну скаргу задовольнити.

Третя особа 4, на адресу апеляційного суду надіслала клопотання про розгляд справи у відсутність представника.

Представники відповідачів 1-7, треті особи 1, 3 в судове засідання не з'явились причина суду не відома.

Пленум Вищого господарського суду України у постанові № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»зазначив, що за ст. 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи приписи ст. 102 ГПК України, наявність поштових повідомлень про отримання сторонами у справі ухвали апеляційного господарського суду про призначення справи до розгляду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність представників що не з'явились.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти вимог, викладених в апеляційних скаргах заперечували, просили залишити їх без задоволення, рішення суду без змін.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, Постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2006 №841 "Про надання земельних ділянок у постійне користування" вирішено погодитися з пропозицією Міністерства палива та енергетики щодо надання у постійне користування відповідачу-7 із земель запасу із зміною цільового призначення земельних ділянок за переліком згідно з додатком загальною площею 27,7218 гектара після прийняття Миколаївською обласною радою рішення про виключення зазначених ділянок в установленому порядку із складу третьої особи 3 для розміщення хвостової частини Олександрівського водосховища згідно з проектом, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.06.2002 № 342.

19.07.2006р.-20.07.2006р. відповідачу-7, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.06.2006 №841 "Про надання земельних ділянок у постійне користування", були видані: спірний державний акт серії НОМЕР_1, за підписом відповідача-1, зареєстрований відповідачем-2 19.07.2006 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_2, на право постійного користування земельною ділянкою площею 11,5863га, розташованою в межах території Арбузинського району Миколаївської області; спірний державний акт серії НОМЕР_3, за підписом відповідача-3, зареєстрований відповідачем-4 19.07.2006 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_4, на право постійного користування земельною ділянкою площею 11,7992 га, розташованою в межах території Богданівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області; спірний державний акт серії НОМЕР_5, за підписом відповідача-5, зареєстрований відповідачем-6 20.07.2006 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_6, на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,3363 га, розташованою в межах території м. Южноукраїнськ Миколаївської області.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.11.2010 у справі № 2а-9770/10/2670 за позовом позивача у даній справі визнано протиправною та скасовано постанову Кабінету Міністрів України від 20.06.2006 № 841 "Про надання земельних ділянок у постійне користування".

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2011 у справі №2а-9770/10/2670 вищевказану постанову місцевого окружного адміністративного суду скасовано, в позові відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.11.2011 №К/9991/14764/11 у справі № 2а-9770/10/2670 вищезгадану постанову апеляційного адміністративного суду скасовано, а постанову місцевого окружного адміністративного суду від 09.11.2010 залишено в силі.

Постановою Верховного Суду України від 29.05.2012р. у справі №2а-9770/10/2670 у задоволенні заяв Кабінету Міністрів України, відповідача-7 у даній справі про перегляд ухвали суду касаційної інстанції від 29.11.2011 з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України, відмовлено.

Також, судом встановлено, що рішенням Миколаївської обласної ради від 06.07.2006 № 10 "Про виключення земельних ділянок" виключено зі складу третьої особи 3 земельні ділянки загальною площею 27,7218га для розміщення хвостової частини Олександрівського водосховища згідно з додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 20.06.2006 №841 "Перелік земельних ділянок, що надаються у постійне користування державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" зі зміною цільового призначення".

Постановою Центрального районного суду міста Миколаєва від 22.01.2007 у справі №2-а-5-615/07/1423,залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2012, за позовом третіх осіб-1-2 у даній справі визнано незаконним та скасовано рішення Миколаївської обласної ради від 06.07.2006 №10 "Про виключення земельних ділянок".

Позивач звернувшись з указаним позовом до відповідачів вказує, що позовна заява подана з метою захисту та представлення інтересів громадян у сфері здійснення екологічних прав задля збереження безпечного життя та здоров'я навколишнього природного середовища. Вказані представницькі функції, відповідно до завдань організації носять публічно-правовий характер.

Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд виходив з того, що громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Позивачем не доведено суду, які саме особисті права або охоронювані законом інтерес позивача, як благодійної організації порушені, суду не доведено захист прав інших громадян в інтересах яких позивач звернувся до суду, в чому полягає порушення екологічних прав позивача, зважаючи на те, що метою створення і діяльності позивача є здійснення благодійної діяльності, яка полягає у надання допомоги фізичним і юридичним особам у захисті їхніх екологічних прав, захисті довкілля в інтересах суспільства, сприяння розвитку природоохоронної справи та розвитку еколого-правової освіти, науки та культури.

Предметом спору є оскарження державних актів на право постійного користування земельною ділянкою відповідачем 7 та скасування запису реєстрації вказаних державних актів. Вказані правовідносини є приватноправовими, тобто пов'язаними із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.

Позивачем вказаний позов подано не як власником або землекористувачем з метою усунення порушень його прав на землю, а з метою захисту екологічних прав та припинення порушення екологічного законодавства.

Суд першої інстанції вказав, що позивачем не доведено порушення майнових або особистих немайнових прав (зокрема екологічних), матеріально-правового інтересу позивача, відповідно до приписів ст.ст. 1, 2, 16 ГПК України, а спосіб захисту, обраного позивачем не відповідає характеру порушеного права чи інтересу та того яким чином вони відновляться.

Дослідивши в сукупності наявні докази, надавши оцінку доказам в тому числі на виконання вказівок Вищого господарського суду України, суд відмовив в позові з підстав його необґрунтованості та безпідставності, оскільки судом не встановлено порушення прав та законних інтересів позивача як благодійної організації, а також зважаючи на те, що обраний спосіб захисту не відповідає характеру порушеного права, суд відмовляє у позові по суті не застосовуючи строк позовної давності до вказаних правовідносин.

Заперечуючи проти рішення, позивач вказує на наступне. Позивач звернувся про визнання державних актів на земельні ділянки недійсними, оскільки Вищий адміністративний суд України скасував постанову КМУ «Про надання земельних ділянок у постійне користування», на підставі яких відповідач 7 отримав спірні державні акти на землю, таки вимоги мають похідний характер. Адміністративні суди підтвердили право позивача на звернення до суду з відповідним позовом. Таким чином для звернення з вимогами про визнання актів на землю недійсними достатньо підтвердити наявність інтересу позивача в захисті спірних земель та припинення використання земель природно-заповідного фонду для потреб енергетики (їх затоплення). Суд обґрунтував своє рішення про відмову в позові попередженням негативних наслідків, які можуть настати в разі задоволення позову, проте, таки докази базуються лише на запереченнях відповідача 7, однак суд не надав оцінки доказам, наданим позивачем. Крім того, питання наслідків експлуатації Ташлицької ГАЕС не було предметом позову і позовні вимоги не стосуються припинення експлуатації даної ГАЕС.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Приписами ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із найбільш відомих та узагальнюючих документів, що регулює діяльність неурядових організацій та фіксує базові принципи є Рекомендація Комітету міністрів Ради Європи країн членів CM/REC(2007)14 (стосовно правового статусу неурядових організацій у Європі, що був прийнятий 10.10.2007 р. на 1006-му засіданні заступників Міністрів), яка визначає що недержавні організації внесли вагомий внесок в розвиток та становлення демократії та прав людини. Саме в п. 10 даної рекомендації визначено, що дії або бездіяльність влади, що зачіпає інтереси НПО, повинні бути предметом адміністративного нагляду та можуть оскаржуватись НПО в незалежному суді, наділені повною юрисдикцією. В п. 11 Рекомендації визначено, що НПО повинні мати можливість вільно здійснювати свої завдання при умові, що їх завдання та методи їх досягнення, відповідають вимогам демократичного суспільства.

Додатково в Європейській хартії місцевого самоврядування, яку було ратифіковано Україною у липні 1997 року, від імені держав - членів Ради Європи встановлює, що право громадян на участь в управлінні державними справами є одним з демократичних принципів, які поділяються усіма державами-членами Ради Європи. А Рекомендацією N R(97)7 Комітету міністрів Ради Європи "Про місцеві громадські служби і права користувачів їхніх послуг", рекомендовано щоб усі публічні органи, слід піддавати періодичному оцінюванню з погляду задоволення потреб користувачів з наступним публічним обговоренням підсумків цього оцінювання.

Крім того, Рада Європи рекомендувала всім учасникам демократичного процесу використовувати узагальнений у Кодексі кращих практик участі громадськості у процесі прийняття рішення, ухвалений Конференцією міжнародних неурядових організацій Ради Європи на засіданні 01.10.2009 р., досвід кращих практик країн ЄС. В даному Кодексі закріплено - одна з основних проблем сучасних демократій полягає у відстороненні громадян від політичних процесів. У цьому контексті, як і в багатьох інших, громадянське суспільство є важливим елементом демократичного процесу. Воно надає громадянам, разом із представниками політичних партій і лобі, альтернативний спосіб доносити різні погляди та забезпечувати різні інтереси у процесі прийняття рішень. У рекомендації CM/Rec (2007) від 14.10.2007 р. Комітет міністрів Ради Європи визнав - важливий внесок неурядових організацій у розвиток і реалізацію демократії та прав людини, зокрема шляхом підвищення поінформованості населення, участі у громадському житті та забезпечення прозорості та підзвітності органів державної влади.

Визнання важливої ролі громадянського суспільства також знайшло своє відображення в Європейській політиці сусідства (ЄПС). Так, у документі Європейської Комісії "Про посилення Європейської політики сусідства" від 04.12.2006 р. відзначається вагома роль громадянського суспільства, та наголошується, що участь громадянського суспільства в реалізації ЄПС не повинна обмежуватися лише комунікацією, а - організації громадянського суспільства мають бути повноцінними учасниками процесу реформ через участь у прийнятті рішень, їх реалізації, моніторингу та контролю.

Таким чином, участь неурядових громадських організацій в контролі за діяльністю (бездіяльністю) органів влади є одним із базових принципів демократичного суспільства.

Тобто, як положеннями чинного українського законодавства, так і положеннями міжнародних норм, передбачено право неурядових громадських організацій звертатись до суду для захисту власних інтересів.

При цьому, в постанові Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.1997 р. "Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина" передбачено, що враховуючи, що згідно з ч. 2 ст. 24 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, суди не вправі з часу введення Конституції в дію відмовляти фізичним чи юридичним особам у прийнятті до судового розгляду заяв і звернень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є самоврядною, з міжнародним статусом, на добровільних засадах, благодійною організацією, метою створення і діяльності якої є надання допомоги фізичним і юридичним особам у захисті їхніх екологічних прав, захисті довкілля в інтересах суспільства, сприяння розвитку природоохоронної справи та розвитку еколого-правової освіти, науки та культури.

В той же час, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 3 Закону України "Про благодійну діяльність та благодійні організації" цілями благодійної діяльності є надання допомоги для сприяння законним інтересам бенефіціарів у сферах благодійної діяльності, визначених цим Законом, а також розвиток і підтримка цих сфер у суспільних інтересах. Сферами благодійної діяльності є: освіта; охорона здоров'я; екологія, охорона довкілля та захист тварин; запобігання природним і техногенним катастрофам та ліквідація їх наслідків, допомога постраждалим внаслідок катастроф, збройних конфліктів і нещасних випадків, а також біженцям та особам, які перебувають у складних життєвих обставинах; опіка і піклування, законне представництво та правова допомога; соціальний захист, соціальне забезпечення, соціальні послуги і подолання бідності; культура та мистецтво, охорона культурної спадщини; наука і наукові дослідження; спорт і фізична культура; права людини і громадянина та основоположні свободи; розвиток територіальних громад; розвиток міжнародної співпраці України; стимулювання економічного росту і розвитку економіки України та її окремих регіонів та підвищення конкурентоспроможності України; сприяння здійсненню державних, регіональних, місцевих та міжнародних програм, спрямованих на поліпшення соціально-економічного становища в Україні; сприяння обороноздатності та мобілізаційній готовності країни, захисту населення у надзвичайних ситуаціях мирного і воєнного стану.

При цьому положення ст. 1 Закону України "Про благодійну діяльність та благодійні організації" чітко визначають, що бенефіціар - набувач благодійної допомоги (фізична особа, неприбуткова організація або територіальна громада), що одержує допомогу від одного чи кількох благодійників для досягнення цілей, визначених цим Законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 28.11.2013 року N 12-рп/2013 визначено, що громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Згідно пункту 2 частини першої статті 21 Закону України "Про громадські об'єднання" для здійснення своєї мети (цілей) громадське об'єднання має право звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами. Тому, беручи до уваги, що Закон України "Про громадські об'єднання" прямо передбачає право позивача на звернення до суду з метою захисту як власних прав і свобод, так і громадян, колегія суддів приходить до висновку про наявність обгрунтованих підстав вважати, що оскаржуване рішення за своєю природою та обставинами даної справи впливає на права та законні інтереси позивача.

За змістом статей 13, 14 Конституції України, статті 11 ЦК України, статей 123, 124, 127, 128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам.

Зокрема, відповідно до статті 20 ГК України, статей 16, 393 ЦК України визнання судом незаконним і скасування акта органів державної влади, влади Автономної Республіки Крим або місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, належить до способів захисту права власності.

До спорів про право цивільне належать також спори, пов'язані з правом на використання природних ресурсів у господарській діяльності, гарантованим статтею 14 Конституції, главою 15 ГК України.

Правовідносини у сфері використання і охорони земель, врегульовані розділами VI та VII ЗК України, можуть мати як приватноправовий, так і публічно-правовий характер, а тому спори, що виникають з відповідних правовідносин, можуть, у залежності від їх правового характеру та складу учасників, вирішуватися за правилами адміністративного або господарського судочинства.

Право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.11.2010 у справі № 2а-9770/10/2670, залишену без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.11.2011 №К/9991/14764/11 скасовано постанову Кабінету Міністрів України від 20.06.2006 № 841 "Про надання земельних ділянок у постійне користування".

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що під час проведення державних екологічних експертиз та оцінок проекту спорудження Ташлицької ГАЕС неодноразово вказувалось на порушення екологічного законодавства, неприйнятного впливу на річку Південний Буг, на рибні запаси, рослинний світ. На підтвердження надана довідка про втрати цінних видів риб в наслідок неможливості проходу риб на нерест в обхід Олександрівської греблі на річці Південний Буг, а тому для покращення ситуації необхідно відновлення рибохідного каналу навколо Олександрівської греблі що існувало в 1990роках.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про правомірність відмови у задоволенні позову в зв'язку з тим, що позивачем не доведено суду, які саме особисті права або охоронювані законом інтерес позивача, як благодійної організації порушені, суду не доведено захист прав інших громадян в інтересах яких позивач звернувся до суду, в чому полягає порушення екологічних прав позивача, зважаючи на те, що метою створення і діяльності позивача є здійснення благодійної діяльності, яка полягає у надання допомоги фізичним і юридичним особам у захисті їхніх екологічних прав, захисті довкілля в інтересах суспільства, сприяння розвитку природоохоронної справи та розвитку еколого-правової освіти, науки та культури.

При цьому не має причинно-наслідкового зв'язку між визнанням державних актів на право постійного користування недійсними та відновленням рибних запасів, оскільки визнання державних актів на земельні ділянки недійсними не припинить діяльність ГАЕС, яка має стратегічне енергетичне значення для держави, в тому числі і екологічне, оскільки направлене на накопичення прісної води для населених пунктів.

Офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" надано в рішенні Конституційного Суду України N 18-рп/2004 від 01.12.2004 р. "У справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес)", в якому зафіксовано тлумачення поняття: "охоронюваний законом інтерес" - у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З огляду на викладене вище, позивачем не доведено у чому полягають порушення особистих прав та охоронюваних законом інтереси позивача чи порушення екологічних прав інших громадян, у чому полягає небезпека природоохоронному середовищу та суспільству в цілому.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а рішення господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст.99, ст.101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міжнародної благодійної організації "Екологія-Право-Людина" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2015року у справі № 915/304/14 -без змін.

2. Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва .

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді К.В. Тарасенко

І.М. Скрипка