КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"22" лютого 2016 р. Справа №911/5137/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Корсакової Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 25.01.2016 (суддя: Чонгова С.І.) по справі № 911/5137/15

за позовом Заступника прокурора Обухівського району Київської області

до 1. Козинської селищної ради Обухівського району Київської області

2. Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Держгеокадастру у Обухівському районі Київської області

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дніпровське басейнове управління водних ресурсів

про визнання незаконним і скасування рішення та визнання недійсним державного акту серії І-КВ № 000581 та скасування його державної реєстрації

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.01.2016 по справі № 911/5137/15, в задоволенні позову Заступнику прокурора Обухівського району Київської області до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Управління Держгеокадастру у Обухівському районі Київської області, третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дніпровське басейнове управління водних ресурсів про визнання незаконним і скасування рішення та визнання недійсним державного акту серії І-КВ № 000581 та скасування його державної реєстрації - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 25.01.2016 Перший заступник прокурора Київської області звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 25.01.2016 по справі № 911/5137/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Також апелянт просить відстрочити йому сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 25.01.2016 по справі № 911/5137/15 до винесення судового рішення по справві.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області по справі № 911/5137/15 передано судді-доповідачу Станіку С.Р., для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л. , Корсакова Г.В.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Господарського процесуального кодексу України до скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, судом встановлено, що прокурором взагалі не подано до наведених матеріалів доказів сплати судового збору в порядку та розмірі, визначених Законом України "Про судовий збір", мотивуючи таку несплату тим, що видатки на сплату судового збору, які були перерохавані Генеральною прокуратурою України на рахунки прокуратури Київської області - вже вичерпані. У зв'язку з чим скаржник просив відстрочити йому сплату судового збору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на момент звернення Прокурором з даною апеляційною скаргою, правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України „Про судовий збір" в редакції від 01.09.2015.

Відповідно до ЗУ „Про судовий збір" від 01.09.2015 органи прокуратури починаючи з 01.09.2015, позбавлені пільг щодо сплати судового збору, оскільки їх виключено з переліку суб'єктів, що звільняються від його сплати під час розгляду справи у всіх судових інстанціях.

Статтею 4 названого Закону встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, тоді як за подання апеляційної скарги на рішення суду судовий збір складає 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

В свою чергу, прокурором при зверненні з даною апеляційною скаргою не надано жодних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, натомість заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору, мотивуючи таку несплату тим, що видатки на сплату судового збору, які були перерохавані Генеральною прокуратурою України на рахунки прокуратури Київської області - вже вичерпані.

На думку прокурора, вказані обставини є належною підставою для відстрочення йому сплати судового збору у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Слід зазначити, що даною статтею передбачено право суду, а не обов'язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору.

Пункт 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013р. № 7 зазначає, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Колегія суддів зазначає, що положення ст.8 Закону України "Про судовий збір" наділяють суд правом на відстрочення сплати судового збору лише за наявності виняткових обставин, з урахуванням того, що в майбутньому, але не довше ніж до ухвалення судового рішення, заявник матиме фінансову можливість сплатити розмір судового збору, чого зі змісту клопотання прокуратури не вбачається.

Крім того, відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, всупереч вимогам ст.33 ГПК України прокурором не надано жодних доказів як на підтвердження того, що необхідні бюджетні чи позабюджетні кошти можуть бути реально виділені протягом періоду ймовірної граничної відстрочки, а саме в межах двохмісячного терміну розгляду апеляційної скарги, передбаченого ст. 102 ГПК України, що власне і могло би бути суттєвою передумовою для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові вищого господарського суду України від 02.11.2015 № 910/3740/13.

При цьому, оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати (аналогічна позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 05.03.2014 по справі № 902/1266/13).

За практикою Європейського суду з прав людини принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (див. Ruiz-Mateos v. Spain, рішення від 23 червня 1993 р., серія A, N 262, с. 25, § 63). Більш того, принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands, рішення від 27 жовтня 1993 р., серія A, N 274, с. 19, § 33 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23 жовтня 1996 р., Reports 1996-V, стор. 1567-68, § 38). Привілейована позиція обвинувача (прокурора) при розподілі судових витрат може викликати запитання у контексті дотримання права на справедливий судовий розгляд. Не дивлячись на те, що подібний привілей може бути виправданий міркуваннями охорони правопорядку, його "використання не допустимо, якщо це призводить до нерівноправного становища сторони в цивільному судочинстві стосовно прокурора" (див. Stankiewicz v. Poland, рішення від 06 квітня 2006 р., N 46917/99).

Відповідно до п. 16 Рекомендації Rec(2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам учасникам про роль публічних обвинувачень поза системою кримінальної юстиції (ухвалена Комітетом Міністрів 19.09.2012 року на 1151 засіданні заступників Міністрів) права публічного обвинувачення на оскарження судового рішення або його перегляд іншим вищестоящим судом не повинно жодним чином різнитися від доступних для інших сторін провадження.

Відтак, за обставин, коли законодавець виключив органи прокуратури з платників, що звільняються від сплати судового збору, звільнення судом прокурорів від сплати судового збору при зверненні до суду апеляційної інстанції особливо у справах, в яких місцевий господарський суд прийняв рішення не на користь прокурорів, може розцінюватися як надання їм певних процесуальних переваг перед іншими учасниками судового процесу - юридичними та фізичними особами, які зобов'язані сплачувати відповідний збір. Особливо це стосується позовів, що виникають із господарських правовідносин, які засновані на юридичній рівності їх учасників, і в яких прокурори виконують лише представницькі функції. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВГСУ від 24.11.2015 № 910/5281/14).

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на недоведеність прокурором обставин, які перешкоджають сплаті судового збору, клопотання прокурора про відстрочення йому сплати судового збору чи звільнення від його сплати відхиляється, а апеляційна скарга Заступника прокурора Обухівського району Київської області на вищезазначене рішення місцевого суду не приймається до розгляду і повертається Київським апеляційним господарським судом на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2 і 3 частини першої цієї статті, апеляційна скарга на підставі ч. 4 ст. 97 ГПК України може бути подана повторно.

Керуючись ст. 86, п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 25.01.2016 у справі № 911/5137/15- повернути без розгляду.

2. Матеріали справи № 911/5137/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Ю.Л. Власов

Г.В. Корсакова