ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016 року Справа № 904/7981/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чимбар Л.В. (доповідач),

суддів: Антонік С.Г., Виноградник О.М.

при секретарі судового засідання Мудрак О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №б/н від 29.09.15;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №б/н від 07.05.15.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "УНІКРЕДИТ ЛІЗІНГ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2015 року у справі №904/7981/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІКРЕДИТ ЛІЗІНГ", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Днепргазсервиспромойл", с. Новоолександрівка Дніпропетровської області

про стягнення 54 253,24грн.

за зустрічним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Днепргазсервиспромойл", с. Новоолександрівка Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІКРЕДИТ ЛІЗІНГ", м. Київ

визнання недійсними п.12.1.2 та п. 12.7 договору фінансового лізингу від 23.09.2013р. № 4792L13/00-LD та стягнення 139 214,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2015 року (суддя: Мілєва І.В.) первісний позов задовольнити частково: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Днепргазсервиспромойл на користь товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" 20205,14грн., з яких: 3000,00грн., які були сплачені за вчинення виконавчого напису нотаріуса, 14 880,94грн. - основний борг, 1125,48грн. пеня, 149,88грн. -3%річних, 1048,84грн.- інфляційні втрати, в решті позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково: Визнано недійсним п.12.1.2 та п. 12.7 договору фінансового лізингу від 23.09.2013р. №4792L13/00-LD, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю УніКредит Лізинг та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Днепргазсервиспромойл", стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Днепргазсервиспромойл 138 128,42 грн., з яких: 107 383,04 грн. основний борг, 29 315,57 грн. -інфляційні втрати, 1 429,81 грн.- 3% річних. В решті позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ТОВ "УніКредит Лізинг" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення, та стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 54253,24грн, з яких: 44574,24грн. основного боргу, 478,58грн. 3% річних, 2409,32грн. інфляційні втрати, 33790,89коп. пені, 3000грн. збитків. В задоволені зустрічного позову просить відмовити в повному обсязі.

Посилається на те, що порушення лізінгоодержувачем зобовязань по сплаті лізингових платежів, що мало наслідком припинення договору на майбутнє шляхом односторонньої відмови лізінгодавця від нього і відповідно припинення на майбутнє права користування предметом лізінгу, не може бути підставою для звільнення лізінгоодержувача від обовязку виконання ним свого грошового зобовязання, термін виконання якого вже настав і яке було порушене відповідачем.

Відповідач просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 15.02.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, 15.08.13 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" (лізингодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Днепргазсервиспромойл" (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 4792L13/00-LD

Відповідно до п.1.1 договору лізингодавець придбав у власність від продавця, що обраний лізингоодержувачем, предмет лізингу відповідно до встановлених лізингоодержувачем умов придбання та технічних характеристик (специфікацій), та передав його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, визначених цим Договором. Лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу у користування та сплачувати лізингодавцю лізингові платежі, комісії, які зазначені в додатку "Тарифи" до цього Договору (надалі - Тарифи), який є його невід'ємною частиною, інші комісії, що передбачені цим Договором та виконувати інші обов'язки, передбачені цим Договором та чинним законодавством.

Згідно п. 1.1.1 Договору визначення предмета лізингу, його технічних характеристик (специфікацій), вартість предмета лізингу, графік лізингових платежів, дата та місце поставки предмета лізингу, а також інші умови, що мають безпосереднє відношення до цього Договору, визначаються у додатку (-ах) до цього Договору. У випадку, коли згідно цього Договору у лізинг передається декілька предметів лізингу, сторони укладають відповідну кількість додатків до цього Договору, які є в рівній мірі невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно п. 5.1 Договору лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати лізингові платежі. Розмір лізингових платежів, їх складові частини та ОСОБА_2 платежів визначаються у графіку лізингових платежів, що міститься у Додатку(-ах) до цього Договору.

Розмір лізингових платежів та їх складових частин виражається в іноземній валюті (долар США, Євро або інша валюта) та підлягає сплаті у національній валюті України - гривні за курсом, що визначений цим Договором (п. 5.2 Договору).

Згідно п. 5.3.2 Договору періодичні лізингові платежі сплачуються після передачі предмета лізингу у користування лізингоодержувачу за курсом продажу та включають в себе:

а) відшкодування вартості предмета лізингу, що розраховується за курсом, встановленим у відповідному додатку до цього Договору;

б) комісію лізингодавця, яка є такою, що змінюється, та розраховується як різниця між розміром періодичного платежу, який зазначений у стовпці „Лізинговий платіж" та перерахований в гривню, та розміром відшкодування вартості предмета лізингу у гривні, розрахованого згідно п. 5.3.2(а) цього Договору. Мінімальний розмір комісії лізингодавця не може бути меншим ніж одна гривня.

Згідно умов Розділу „Визначення" Договору, курс продажу - безготівковий курс продажу долара США/євро, встановлений на Офіційному сайті ПАТ "Укрсоцбанк" (або банку, який буде його правонаступником) на дату, що передує даті платежу або іншій даті, визначеній в цьому Договорі. Дата платежу означає дату, коли лізингоодержувач повинен сплатити будь-який платіж, визначений в цьому Договорі.

У зв'язку зі зміною вартості предмета лізингу сторони домовились викласти Додаток № 4792L13/00 до Договору в новій редакції, про що уклали додаткову угоду від 08.10.2013р.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв майно, яке становить предмет лізингу, а саме: транспортний засіб марки ВМW, типу легковий седан - В, модель 318d, номер шасі, кузова: WВА3D11040J850744, реєстраційний номер НОМЕР_1, про що сторонами складений акт приймання-передачі від 08.10.2013р.

У звязку з невиконанням відповідачем грошових зобовязань по сплаті лізингових платежів за Договором, ТОВ "УніКредит Лізинг" реалізувало своє право на односторонню відмову від Договору та розірвало його з 18.07.2014 р., надіславши на адресу відповідача письмове повідомлення № 4670 від 04.07.14р., відповідно до якого просило відповідача повернути предмет лізингу на стоянку ТОВ "УніКредит Лізинг" за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, 5. Вказане повідомлення було надіслане на адресу боржника 04.07.2014р. та отримане ним 08.07.2014р., що підтверджується декларацією (накладною) № 15-1093-4106 кур'єрської служби доставки ТОВ "Поні Експрес".

Вказана вимога була залишена відповідачем без задоволення, що і стало підставою для звернення банку з позовом про стягнення з відповідача, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (т.2, а.с. 31-32), 6574549,85 доларів США та 25904053,09грн.

У зв'язку із чим що у визначений договором термін відповідач добровільно предмет лізингу позивачу не повернув, ТОВ "УніКредит Лізинг" звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про вчинення на Договорі виконавчого напису про вилучення у ТОВ "Компанія Днепргазсервиспромойл" і повернення предмета лізингу на користь ТОВ "УніКредит Лізинг".

29.07.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 відповідно до ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст.ст. 87 Закону України "Про нотаріат" вчинено виконавчий напис № 3303 про повернення предмета лізингу за договором фінансового лізингу № 4792L13/00-LD від 23.09.2013р.

25.08.2015р. товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Днепргазсервиспромойл звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із зустрічною позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" про визнання недійсними п.12.1.2 та п. 12.7 договору фінансового лізингу від 23.09.2013р. № 4792L13/00-LD та стягнення 139 214,23 грн., з яких 107 383,04 грн. - основний борг, 30 401,38 грн. - інфляційні втрати, 1 429,81 грн. - 3 % річних.

Колегія суддів вважає, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а в задоволені зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

В статтях 1 та 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу, за яким лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізиногоодержувачем специфікацій та умов та передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв'язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку, з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Господарська діяльність, що регулюється договором лізингу, здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Названа норма надає пріоритет договірного регулювання відносин лізингу над нормативним. При цьому частиною 2 названої статті передбачено, що лізингові платежі можуть включати суму, яка відшкодовує вартість предмета лізингу, платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Згідно положень п.2. ст. 806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.З ч.2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» №1381-1У від 11.12.2003 року до зобов'язань Лізингоодержувача віднесено своєчасну сплату лізингових платежів.

Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж, як винагороду лізингодавця за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок та зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд правильно послався на ч.2 ст.653 ЦК України, відповідно до змісту якої у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються.

Однак, задовольняючи вимоги про визнання недійсними п. 12.1.2 та п. 12.7 договору фінансового лізингу, господарський суд не врахував положень ч.4 ст. 653 ЦК України, згідно якої сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом, а тому апеляційний суд вважає, що господарським судом необґрунтовано визнано недійсними п. 12.1.2 та п. 12.7 договору фінансового лізингу від 23.09.2013р. з наступних підстав.

Законом України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним законом, що регулює лізингові відносини в Україні, не встановлено, що правовими наслідками повернення майна у разі дострокового розірвання договору лізингу є обов'язок Лізингодавця повернути сплачені Лізингоодержувачем лізингові платежі, в тому числі й які включають суму, що відшкодовує частину вартості предмета лізингу.

Відповідно до п.3 ст. 3 ЦК Українита ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договорів та визначені умов з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства, вимог розумності і справедливості.

В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів на момент їх вчинення недійсними та настання відповідних наслідків (відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору).

Сторони (позивач та відповідач) погодили текст та дійшли згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, підписали та приступили до виконання взятих на себе зобов'язань відповідно до умов договору. Тобто спірний договір підписано сторонами на добровільних засадах та відповідає їх намірам по безумовному виконанню взятих на себе зобовязань.

З врахуванням положень ч.2 та ч.4 ст. 653 ЦК України умови договору фінансового лізингу від 23.09.2013р. не суперечать вимогам Закону.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що сторони правомірно визначили на свій розсуд умови договору щодо порядку виконання і припинення грошових зобовязань лізингоодержувача за договором, тобто, відсутні законні підстави для визнання судом оспорюваного договору недійсним, а тому апеляційний суд вважає, що рішення господарського суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог про визнання недійсними п.12.1.2 та п. 12.7 договору фінансового лізингу від 23.09.2013р. №4792L13/00-LD, а тому і відповідно в задоволені зустрічних позовних вимог про стягнення з ТОВ «УніКредит Лізинг» 138128,42грн. підлягає скасуванню, як прийняте без дотримання норм матеріального та процесуального права.

Крім того, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.03.2015р. з аналогічних підстав відмовлено в задоволені позову про визнання недійсними п. 12.1.2 та п. 12.7 договору лізингу від 23.09.2013р., що є підставою вважати встановленими вказані обставини відповідно ч.2 ст.35 ГПК України.

Апеляційний суд враховує обставини даної справи, а саме:

- у звязку з невиконанням відповідачем грошових зобовязань по сплаті лізингових платежів за договором, договір лізингу був розірваний 08.07.2014р.;

- вимога позивача № 4670 від 04.07.2014р. про повернення предмету лізингу була залишена без задоволення;

- відповідач продовжував без внесення лізингових платежів користуватися предметом лізингу до 09.09.2014р.;

- 12.09.2014р. відповідач повідомив позивача про втрату предмету лізингу, що виключає його повернення.

До теперішнього часу місцезнаходження предмету лізингу не встановлено, що виключає можливість його повернення позивачу.

Щодо посилань відповідача на постанову Верховного Суду України від 29.10.13р. у справі № 7/5005/2240/2012, суд зазначає, що в судовому акті Верховного Суду України, на який посилається відповідач, договір фінансового лізингу не містить таких умов, як договір фінансового лізингу, який є предметом розгляду у даній справі, а саме: щодо відсутності, у разі повернення чи вилучення предмета лізингу, можливості повернення лізингодавцем будь-яких платежів належно сплачених лізингооодержувачем або скасування платежів, що мають бути сплачені лізингоодержувачем лізингодавцю до моменту такого повернення/вилучення в межах виконання цього Договору, (п. 12.1.2 Договору), а тому, незважаючи на подібність предметів спору у даній справі та справі №7/5005/2240/2012, мають місце різні фактичні обставини, які унеможливлюють застосування практики Верховного суду України, визначеній у постанові від 29.10.2013р. у справі 7/5005/2240/2012, а саме: наявність у даній справі обставин втрати предмету лізингу відповідачем за межами дії договору лізингу, що виключає повернення предмету лізингу.

Оскільки ТОВ "Компанія Днепргазсервиспромойл" неналежним чином виконало свої, встановлені договором фінансового лізингу, зобов'язання, чим порушило умови договору, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 44 574 грн. 45 коп. основного боргу та 3000,00, які були сплачені за вчинення нотаріусом виконавчого напису підлягають задоволенню.

Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем за первісним позовом було надано розрахунок 3% річних в сумі 478,58грн. та 2409,32грн. інфляційних втрат.

Вказаний розрахунок перевірений апеляційним судом та визнано таким, що відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Положеннями ч. 1 ст. 230, ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України, ч. 3 ст. 549, ч. 1 ст. 612 ЦК України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено зобов'язання учасника господарських відносин сплатити штрафні санкції у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання, зокрема, у вигляді пені, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, розмір яких, зазвичай, визначається обліковою ставкою Національного банку України та не може перевищувати подвійної облікової ставки, що діяла у відповідний період. У силу ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивачем, у відповідності до п.12.3 договору нараховану відповідачу пеню за загальний період прострочення в сумі 3790,89грн.

Колегія суддів погоджується з вказаним нарахуванням та вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 3790,89грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "УНІКРЕДИТ ЛІЗІНГ" задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2015 року у справі №904/7981/14 скасувати частково.

Постановити нове рішення.

Первісний позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Днепргазсервиспромойл на користь товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" 44 574 грн. 45 коп. основного боргу, 3000,00 за вчинення нотаріусом виконавчого напису, 478,58грн., 2409,32грн. інфляційних втрат, 3790,89грн.пені, 6230,31судового збору, у тому числі за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

В задоволені зустрічного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий Л.О. Чимбар

Суддя О.М. Виноградник

Суддя С.Г. Антонік

Постанова виготовлена в повному обсязі 19.02.2016року.