РІШЕННЯ

"04" лютого 2016 р.Справа № 921/43/15-г/6

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

Розглянув справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до відповідача Теребовлянської міської ради (вул. Шевченка, 8 м. Теребовля, Тернопільська область 48100)

про визнання недійсним рішення №1550 від 25 вересня 2013 року в частині визначення площі земельної ділянки.

За участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3

відповідача - не з'явився

Суть справи:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась в господарський суд Тернопільської області з позовом до Теребовлянської міської ради про (з урахуванням заяви від 26.02.2015р.) визнання недійсним рішення відповідача №1550 від 25.09.2013 року про надання позивачці дозволу на складання проекту землеустрою (в частині визначення площі земельної ділянки).

Свої вимоги, підтриманні в судовому засіданні її представником, позивачка мотивувала тим, що оспорюване рішення в частині розміру площі не відповідає вимогам закону, зокрема ДБН 360-92**. Замість визначених у рішенні 0,0034 га для обслуговування належної позивачці кладової необхідно було надати - 0,0051 га.

У відзиві на позов та згідно з поясненнями його представників, відповідач проти задоволення позову заперечив за його безпідставністю.

В засіданні учасникам процесу роз'яснено належні їм права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,22,81-1 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Розгляд справи, призначений вперше на 12.02.2015 року неодноразово відкладався, востаннє на 04.02.2016 року.

Провадження у справі зупинялось у зв'язку з призначенням експертизи.

В засідання 04.02.2016 року представник відповідача не з'явився, хоча про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, в порядку ст.87 ГПК України.

Враховуючи клопотання позивача про необхідність розгляду справи по суті та ненадання відповідачем інформації про можливість оплатити вартість експертного дослідження, провадження у справі було поновлено.

Зважаючи на наведене, суд перейшов до дослідження наявних у справі доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, в т.ч. надані ними в попередніх засіданнях, суд встановив наступне:

- на підставі рішення Теребовлянської міської ради (відповідача у справі) від 27.06.2006р. № 151, ОСОБА_1 було видано свідоцтво від 01.09.2006р. про право власності на нежитлове приміщення (кладової) по АДРЕСА_2.

Право приватної власності ОСОБА_1 на кладову по АДРЕСА_2, зареєстровано у Теребовлянському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.09.2006 року.

05.09.2006 року Теребовлянським бюро технічної інвентаризації складено технічний паспорт на кладову, відповідно до якого та змісту позову, площа цього приміщення складає 23,4 кв. м. - по внутрішніх обмірах та 32,4 кв. м. - по зовнішніх.

Окрім того, згідно поданих представником позивачки документів, ОСОБА_1 за тією ж адресою на праві власності належать житлові приміщення (рішення Теребовлянського районного суду від 21.01.2013р. у справі №1914/3084/12, Технічні умови на водопостачання і водовідведення № 245 від 04.08.2006р., Акт розгляду заяв жильців будинку по АДРЕСА_3 та ОСОБА_1 від 22.07.2010р., довідка КП "Теребовля" №55 від 10.03.2015р..

Відповідно до пояснень представника позивачки по АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_2 є два окремі септики.

14.08.2013 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернулась в Теребовлянську міську раду із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди для обслуговування нежитлового приміщення (кладової) по АДРЕСА_2, площею 23,4 кв.м.

При цьому, в заяві позивачки не було зазначено розміру земельної ділянки, яку вона хотіла отримати.

Рішенням сесії Теребовлянської міської ради №1512 від 30.08.2013 року по розгляду заяви Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 14.08.2013 року вирішено доручити постійній комісії міської ради з питань землекористування вивчити питання про надання їй дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування кладової по АДРЕСА_2.

Згідно протоколу засідання постійної комісії з питань землекористування від 25 вересня 2013 року, її члени (зіславшись на кадастровий план) прийшли до висновку про необхідність надання позивачці ділянки площею 0,0034 га для обслуговування кладової площею 23,4 кв. м. (0,00234 га).

Названий кадастровий план був представлений комісії самою позивачкою. В плані, виготовленому на замовлення ОСОБА_1 зазначено, що для обслуговування кладової по АДРЕСА_2 їй достатньо виділити ділянку (угіддя) площею 0,0034 га.

Копію цього плану представник позивачки надав суду в засіданні від 21.01.2016р.

На засіданні комісії 25.09.2013р. ФОП ОСОБА_1 просила збільшити загальну площу земельної ділянки, встановивши її межі на відстані одного метра від стін будівлі, а разом 0,0051 га. Однак, комісія з питань землекористування рекомендувала надати заявниці дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки саме площею 0,0034 га.

Документів, які б підтверджували технічне обґрунтування необхідності надання ділянки площею 0,0051 га заявниця комісії не надала.

Рішенням відповідача від 25.09.2013 року №1550, підприємцю ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0034 га в оренду терміном на 5 років для обслуговування кладової по АДРЕСА_2 за рахунок земель житлової та громадської забудови, угіддя - землі для комерційного використання.

Окрім даних кадастрового плану, рішення ради від 25.09.2013 року №1550, як і її постійної комісії від 25.09.2013р. мотивовано також тим, що на прилеглій до будівлі ОСОБА_1 території розташовано септик, а встановлення межі ділянки на відстані 1 метра від стін будівлі буде перешкоджати вільному доступу (у т.ч. доїзду) комунальних служб для обслуговування даного септика та житлового будинку і т.п..

На момент прийняття цього рішення, документів, які б підтверджували технічне обґрунтування необхідності надання ділянки площею 0,0051 га заявниця теж не подала.

Рішенням Теребовлянської міської ради від 25.09.2013 року №1550 в частині визначеної ним площі ділянки позивачка і просить визнати недійсним.

Після прийняття оскаржуваного рішення, на замовлення позивачки було виготовлено:

- 10.10.2013р. Теребовлянським районним комунальним підприємством "Архпроектсервіс" розрахунок №65 потреби земельної ділянки для будівництва та обслуговування нежитлового приміщення гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_2;

- 13.10.2014р. Теребовлянським районним комунальним підприємством "Архпроектсервіс" розрахунок потреби земельної ділянки для будівництва та обслуговування нежитлового приміщення гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 вих. №28;

- кадастровий план б/н і дати, виконаний ОСОБА_4 після 13.10.2014р. (пояснення представника позивачки в засіданні 04.02.2016р.).

Відповідно до перелічених документів, необхідна площа даної земельної ділянки повинна становити - 0,0051 га. Тобто додатково 0,0017 га до раніше обґрунтованих 0,0034 га.

З цього приводу позивачка неодноразово зверталась до Теребовлянської міської ради.

Зокрема, в заяві від 24.10.2013р. позивачка просила раду внести зміни в рішення від 25.09.2013 року №1550 змінивши площу ділянки з 0,0034 га на 0,0051 га.

Проте її звернення залишились без розгляду.

Постановою Теребовлянського районного суду від 15.06.2015р. таку бездіяльність ради визнано протиправною та зобов'язано її розглянути заяву ФОП ОСОБА_1 від 24.10.2013р..

За твердженнями представника позивачки постанова суду залишається не виконаною.

При цьому, в тексті постанови відсутні висновки суду про те, що відповідні зміни в рішення ради від 25.09.2013 року №1550 повинні бути внесені відповідачем неодмінно та про те, що саме рішення органу місцевого самоврядування в частині визначення площі є незаконним. Оскільки це не було предметом розгляду адміністративної справи.

Для з'ясування обґрунтованості доводів і заперечень сторін, ухвалами господарського суду від 12.03.2015р. та від 07.05.2015р. у справі, що розглядається призначалась експертиза, на вирішення якої ставились наступні питання:

1) Чи обґрунтованим є запропонований позивачем розмір виділення земельної ділянки площею 0,0051га для обслуговування кладової по АДРЕСА_2 ?

2) Чи відноситься кладова площею 23,4 м2 по АДРЕСА_2 до житлового фонду або обслуговуючого приміщення житлового фонду?

3) Яким чином станом на час проведення експертного дослідження здійснюється використання приміщення кладової по АДРЕСА_2 ?

4) Чи буде надання підприємцю ОСОБА_1 додаткової ділянки площею 0,0017 га, на відстані 1 метра від стін будівлі кладової площею 23,4 м2 по АДРЕСА_2 перешкоджати (унеможливлювати) вільному доступу, доїзду комунальним, рятувальним, іншим особам та службам до розташованих поруч: житлових будинків, інших об'єктів нерухомого майна, об'єктів громадського користування, тощо ?

Оплату повної вартості експертизи було покладено на відповідача.

Однак, через відсутність такої оплати відповідачем, експертне дослідження не проводилось.

Позивач вказав на відсутність підстав для проведення експертизи та клопотав про необхідність поновлення провадження і слухання справи.

Тому, відповідно до п.23 постанови пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012р., суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Згідно з ст.124 Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.12 ГПК України, постановами пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011р., №6 від 17.05.2011р., судової практики, що склалась, даний спір підвідомчий господарським судам.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Так, відповідно до змісту пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, ст.ст.4-3, 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У відповідності до змісту ст.22 ГПК України, право визначати підстави і предмет позову належить виключно позивачу.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (п.3.12 пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18).

Однак, заявлена позивачем вимога не підлягає задоволенню з наведених ним же підстав.

Як зазначалось вище, свою вимогу щодо визнання недійсним рішення відповідача №1550 від 25.09.2013 року про надання дозволу на складання проекту землеустрою в частині визначення площі земельної ділянки позивач мотивує недотриманням радою ДБН 360-92**.

В той же час, за приписами ч.2 ст.123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно з абз.2 ч.2 ст.123 ЗК України, у клопотанні заявника зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються зокрема графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки.

Органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки комунальної власності у користування забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У своїй заяві про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди для обслуговування нежитлового приміщення (кладової) по АДРЕСА_2, площею 23,4 кв.м. позивачка не зазначила розміру ділянки, яку вона хотіла отримати.

А в доданому до заяви кадастровому плані, який був представлений самою позивачкою зазначалось, що для обслуговування кладової по АДРЕСА_2 їй достатньо виділити ділянку (угіддя) площею 0,0034 га.

На момент прийняття оскаржуваного рішення, тобто на 25.09.2013р, інших документів, які б підтверджували технічне обґрунтування необхідності надання ділянки більшої площі заявниця не надала.

За таких обставин, відповідачем було прийнято до уваги єдиний на той час обґрунтований заявницею розмір ділянки.

Усі наступні розрахунки площі були виготовлені на замовлення позивачки уже після винесення оспорюваного рішення і не могли бути взяті до уваги при його постановлені.

Нові розрахунки використані заявницею при поданні на адресу ради іншої заяви від 24.10.2013р., в якій вона просила внести зміни в рішення від 25.09.2013 року №1550, змінивши площу ділянки з 0,0034 га на 0,0051 га.

Постановою Теребовлянського районного суду від 15.06.2015р. раду зобов'язано розглянути заяву ФОП ОСОБА_1 від 24.10.2013р..

Право вимагати виконання рішення суду, що набрало законної сили, належить виключно позивачці, а бездіяльність органу місцевого самоврядування в такому випадку може бути предметом судового розгляду навіть Європейського суду з захисту прав людини (справа "Рисовський проти України" (№ 29979/04) 20 жовтня 2011 року).

Відмовляючи у задоволенні господарського позову, з викладених позивачкою підстав, суд також виходить з того, що вказана в оскаржуваному рішенні ради площа (в силу ч.2 ст.123 ЗК України) є орієнтовною.

Оскільки, після прийняття оспорюваного акта позивачка отримала право на виготовлення проекту землеустрою, котрий являє собою сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель (ст.123 ЗК України, Закон України "Про землеустрій").

Саме за наслідками його виготовлення та погодження контролюючими органами буде визначено обґрунтовану і точну площу необхідної земельної ділянки, із дотриманням норм, в тому числі на порушення яких вказувала рада (як то неможливість вільного доступу, доїзду комунальним, рятувальним, іншим особам та службам до розташованих поруч: житлових будинків, інших об'єктів нерухомого майна, об'єктів громадського користування, тощо).

Виходячи зі змісту ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" (на які посилається позивач), затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 р. N 44, (який не зареєстровано в Міністерстві юстиції України), вони можуть використовуватись також вже на стадії виготовлення проектної документації.

Окрім того, без зазначення орієнтованої площі ділянки (тобто в разі задоволення позову), рішення відповідача від 25.09.2013 року №1550 "Про надання підприємцю ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 5 років для обслуговування кладової по АДРЕСА_2 за рахунок земель житлової та громадської забудови, угіддя - землі для комерційного використання" втратить зміст.

А зазначати в оскаржуваному рішенні іншу площу ділянки (замість органу місцевого самоврядування) до компетенції суду не належить (постанова пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р.).

Враховуючи усе вищезазначене, в задоволенні позову з наведеної позивачем підстави слід відмовити.

Згідно з ст.ст. 44,49 ГПК України, судові витрати по справі з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 4-3, 12, 22. 33, 34, 43, 44, 49, 66, 67, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (підписання), через місцевий господарський суд.

Рішення підписано: 11.02.2016 року.

Суддя І.П. Шумський