РІШЕННЯ

22 лютого 2016 року Справа № 913/17/16

Провадження №19/913/17/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1О.В., м.Київ

до відповідача-1 Фермерського господарства Дубінченко, с.Дружне Краснодонського району Луганської області

відповідача-2 - Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк, м.Дніпропетровськ

про стягнення 499515 грн 72 коп.

Суддя господарського суду Луганської області Косенко Т.В.

Секретар судового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_2, довіреність б/н від 11.12.2015;

від відповідача-1 представник не прибув;

від відповідача-2 ОСОБА_3, фахівець філії за довіреністю №8208-К-О від 20.10.2014.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1О.В. звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до відповідача-1 Фермерського господарства Дубінченко, та відповідача-2 - Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк, про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за простим векселем серії АА 2575245 від 03.04.2014 в розмірі 499515 грн 72 коп.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 05.01.2016 було порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 19.01.2016.

Позивач клопотанням б/н від 19.01.2016 просив суд направляти поштову кореспонденцію у справі за адресою: вул.Скрипника, б.14-А, м.Харків, що судом приймається до уваги.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 19.01.2016 розгляд справи відкладений на 03.02.2016.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 03.02.2016 продовжено строк розгляду справи на 15 днів; розгляд справи відкладений на 18.02.2016.

Відповідач-2 відзивом б/н від 18.02.2016 вимоги позову відхилив, посилаючись на те, що відповідно до п.4.9 постанови правління Національного ОСОБА_1 України Про затвердження Положення про порядок здійснення банками операцій з векселями в національній валюті на території України від 28.02.2003 №174/7495 наведено вичерпний перелік підстав, що зобовязують банк платити за авальованим ним векселем, у всіх інших випадках банк може платити, але не зобовязаний; що з документів, наданих позивачем, не вбачається відмови в платежі основного (прямого) боржника за векселем; що Уніфікованим законом встановлено, що відмову в акцепті або платежі має бути підтверджено засвідченим автентичним документом протестом у неакцепті або неплатежі; що акт про предявлення простого векселю до платежу від 12.06.2015 не є належним доказом підтвердженням відмови в платежі.

Відповідно до ч.3 ст.51 Господарського процесуального кодексу України у випадках, коли останній день строку припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Оскільки строк розгляду справи, враховуючи приписи ст.69 Господарського процесуального кодексу України, припадає на 20.02.2016 (субота), тобто на вихідний день, тому останнім днем строку розгляду справи є 22.02.2016.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 18.02.2016 була оголошена перерва до 22.02.2016.

Позивач письмовими поясненнями б/н від 19.02.2016 доводи відповідача, викладені у відзиві, відхилив та просив позов задовольнити.

Відповідач-1 не скористався своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не забезпечив участі повноважного представника у судовому засіданні, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно до п.п.3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч.1 ст.64 та ст.87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманої на сайті https://usr.minjust.gov.ua, місцезнаходженням відповідача-1 є: вул.Пушкіна, б.17, с.Дружне Краснодонського району Луганської області, 94465.

Згідно з ст.10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.05.2003 №755-IV якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

За інформацією Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта розміщеній на офіційному веб-сайті (http://www.ukrposhta.com/www/upost.nsf/(documents)/05B89C5B88C05079C2257D7E002C3293) пересилання пошти до/з Краснодонського району Луганської області тимчасово не здійснюється.

Господарським судом було розміщено на офіційному веб-порталі Судова влада в Україні в мережі Інтернет: http://lg.arbitr.gov.ua/sud5014/ інформацію про дату, час і місце розгляду даної справи, що підтверджується відповідними роздруківками (а.с.54, 103, 111).

Також відповідач-1 не надав суду відзив на позовну заяву, не забезпечив явку представника у судове засідання, не надання відзиву на позовну заяву та не прибуття у судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті.

У судовому засіданні 22.02.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

10.02.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1О.В. (постачальник, позивач) та Малим приватним підприємством Фірма Ерідон (покупець) був укладений договір поставки №220214, за умовами якого постачальник зобовязався поставити у встановлені договором строки продукцію групи компаній BASF, визначений у відповідних видаткових накладних, рахунках-фактурах та специфікаціях, які є невідємною частиною договору, а покупець прийняти та оплатити поставлений товар (п.1.1 договору).

Номенклатура, кількість та вартість товару зазначаються у видаткових накладних, рахунках-фактурах та специфікаціях. Загальна кількість та вартість товару, що поставляється за даним договором визначається як сума кількості і вартості всіх поставлених партій товару за даним договором (п.2.1 договору).

Відповідно до п.4.1 договору ціна товару встановлюється у гривнях згідно Прайс-Листу постачальника і відображається у специфікаціях на поставку товару. При цьому сторони досягли згоди про наступне: прайс-лист підписується уповноваженою особою постачальника та скріплюється печаткою підприємства (пп.4.1.1); ціна товару в прайс-листі від 04.02.2014 визначається із врахуванням наступного співвідношення: 1 долар США дорівнює 8,7631 грн. (пп.4.1.2); при зміні міжбанківського курсу долара США до гривні, опублікованого на сайті «http://www.bloomberg.com/quote/USDUAN:CUR», на 1% в сторону збільшення або зменшення, постачальник має право змінити Прайс-лист без будь-якого додаткового узгодження сторонами. Показник «Close USD-UAN» станом на 03.02.2014 становить 8,6763 (пп.4.1.3); повідомлення у вигляді нової редакції Прайс-Листу з оновленою ціною товару та показником «Close USD-UAN», що надалі береться за основу при наступних змінах міжбанківського курсу долара США до гривні, надсилається уповноваженою особою постачальника засобами електронної пошти уповноваженим особам покупця, визначеним в Додатку №6 до договору, а оригінал нової редакції Прайс-листу надсилається на поштову адресу покупця згідно п.9.2 даного договору. Поставка наступних партій товару здійснюється за цінами відповідно до нової редакції прайс-листу (дія якої не поширюється на товар, поставка якого вже підтверджена постачальником згідно п.5.4 даного договору) (пп.4.1.4).

Згідно з п.4.4 договору розрахунки покупця за поставлену партію товару здійснюються шляхом одного з наступних способів: 100% передплати грошових коштів на банківський рахунок постачальника протягом трьох банківських днів з моменту виписки рахунку-фактури (пп.4.4.1); сплати вартості поставлених партій товару за графіком: 20% вартості до кінця відповідного календарного місяця, в якому була виписана видаткова накладна; 80% вартості впродовж 270 днів від дати виписки видаткової накладної, але не пізніше 15.10.2014 (пп.4.4.2).; сплати вартості поставлених партій товару за графіком: 50% вартості до кінця відповідного календарного місяця, в якому була виписана видаткова накладна; 50% вартості впродовж 270 днів від дати виписки видаткової накладної, але не пізніше 15.10.2014 (пп.4.4.3); сплати 100% вартості поставлених партій товару до кінця відповідного календарного місяця, в якому була виписана видаткова накладна (пп.4.4.4).

Відповідно до п.4.5 договору конкретний спосіб оплати вартості поставлених товарів визначається сторонами у специфікації на поставку товару, яка є невідємною частиною даного договору. Право підпису специфікації мають виключно уповноважені особи постачальника та покупця, визначені в додатку №6 до цього договору. При цьому сторони досягли згоди про наступне: у випадку недотримання покупцем строків оплати, зазначених в пп.пп.4.4.3 та 4.4.4 даного договору, постачальник перераховує ціну товару як таку, що визначена для способу оплати, зазначеного в п.4.4.2, про що сторони підписують відповідну додаткову угоду (пп.4.5.1); у випадку відмови покупця підписати відповідну додаткову угоду про зміну ціни, відвантаження призупиняється. У випадку не підписання покупцем обумовленої додаткової угоди протягом 7 календарних днів з моменту її відправлення постачальником засобами електронної пошти уповноваженим особам покупця, постачальник має право розірвати даний договір в порядку, передбаченому п.10.2-10.3 цього договору (пп.10.5.2).

Загальна сума договору розраховується шляхом складання загальних сум вартості всіх партій товару, які поставлені за час дії договору (п.4.6 договору).

Згідно з п.5.1 договору товар, що поставляється за цим договором, відвантажується покупцеві окремими партіями у встановлений сторонами строк згідно умов цього договору.

Відповідно до п.10.1 договору він вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2014, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Сторони можуть за допомогою додаткової угоди продовжити термін дії договору на певний строк.

До договору між сторонами було підписано Прайс-лист постачальника (додаток №1 до договору поставки), в якому сторони визначили найменування препарату, одиницю виміру, ціну за одиницю виміру та еквівалент ціни в доларах США.

28.05.2014 між сторонами було підписано додаткову угоду №5, в якій сторони у відповідності до п.4.9 договору поставки погодилися на здійснення покупцем оплати частини товару, поставленого за видатковими накладними, які зазначені в ній, шляхом передачі покупцем на користь постачальника прав за векселями, зокрема, за простим векселем від 03.04.2014 АА 2575245, векселедавцем якого є ФГ Дубінченко, номінальною вартістю 499515 грн 72 коп., авалістом якого є ПАТ Приватбанк, за видатковою накладною № від 06.03.2014 на суму 5908541 грн 76 коп.

Відповідно до п.2 вказаної додаткової угоди з моменту передачі покупцем вищевказаних простих авальованих векселів постачальнику, зобовязання покупця щодо оплати товару, поставленого по вказаним в таблиці видаткових накладних до договору поставки №220214 від 10.02.2014 вважаються виконаними на суму відповідних виданих векселів.

Малим приватним підприємством Фірма Ерідон за актом прийому-передачі векселів від 28.05.2014 (а.с.35-36) було передано Товариству з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1О.В. прості векселі згідно реєстру, зокрема, і простий вексель від 03.04.2014 АА 2575245 (а.с.37), векселедавцем якого є ФГ Дубінченко.

12.06.2015 між Фермерським господарством Дубінченко (відповідач, векселедавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1О.В. (предявник, позивач) був складений акт предявлення простого векселя від 03.04.2014 АА 2575245 до платежу (а.с.38), відповідно до якого платіж проти векселя векселедавець здійснює до 24.06.2015 за реквізитами, зазначеними в акті.

19.08.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1О.В. звернулося до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк як аваліста за Фермерське господарство Дубінченко з листом №723 (а.с.40-41), в якому просило оплатити простий вексель від 03.04.2014 АА 2575245 на суму 499515 грн 72 коп.

Листом від 21.09.2015 №Е.35.0.0.0/4-68531 (а.с.43) Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк повернув Товариству з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1О.В. простий вексель без задоволення, посилаючись на те, що надана авалісту вимога платежу №723 від 19.08.2015 та додані до неї документи не відповідають вимогам предявлення авальованих векселів до платежу, встановленим Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі від 07.06.1930, до якої Україна приєдналася згідно Закону України №826-XIV від 06.07.1999 та Положення про порядок здійснення банками операцій з векселями в національній валюті на території України, затвердженим постановою Правління Національного банку України №508 від 16.12.2002.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до ст.1 Закону України Про обіг векселів в Україні від 05.04.2011 №2374-III законодавство України про обіг векселів складається із Женевської конвенції 1930, якою запроваджено Уніфікований закон, з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції, та із Женевської конвенції 1930 про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів, Закону України Про цінні папери і фондову біржу, Закону України Про приєднання України до Женевської конвенції 1930, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, Закону України Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Закону України Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів, цього Закону та інших, прийнятих згідно з ними, актів законодавства України.

Відповідно до ст.194 Цивільного кодексу України цінним папером є документ встановленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право і визначає взаємовідносини між особою, яка його випустила, і власником, та передбачає виконання зобовязань згідно з умовами його випуску, а також можливість передачі прав, що випливають з цього документа, іншим особам.

Приписами ч.2 ст.195 Цивільного кодексу України передбачено, що цінні папери та порядок їх обігу встановлюються законом.

Статтею 21 Закону України Про цінні папери і фондову біржу визначено, що вексель є цінним папером, який засвідчує безумовне грошове зобовязання векселедавця сплатити після настання строку визначену суму грошей власнику векселя (векселедержателю). Вексельне зобовязання є безспірним та безумовним, а зобовязання осіб, які підписали вексель, випливають виключно із самого векселя і не потребують підтвердження будь-якими іншими документами, окрім самого векселя.

Частинами 1 - 3 ст.4 Закону України Про обіг векселів в Україні встановлено, що видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги. На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинна мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобовязання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем. Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обовязково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобовязання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобовязання щодо платежу за векселем.

В даному випадку 28.05.2014 між Малим приватним підприємством Фірма Ерідон та Товариству з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1О.В. було підписано додаткову угоду №5 до договору поставки №220214 від 10.02.2014, в якій сторони у відповідності до п.4.9 договору поставки погодилися на здійснення покупцем оплати частини товару, поставленого за видатковими накладними, які зазначені в ній, шляхом передачі покупцем на користь постачальника прав за векселями, зокрема, за простим векселем від 03.04.2014 Малим приватним підприємством Фірма Ерідон АА 2575245, векселедавцем якого є ФГ Дубінченко, номінальною вартістю 499515 грн 72 коп., авалістом якого є ПАТ Приватбанк.

Відповідно до п.2 вказаної додаткової угоди з моменту передачі покупцем вищевказаних простих авальованих векселів постачальнику, зобовязання покупця щодо оплати товару, поставленого по вказаним в таблиці видаткових накладних до договору поставки №220214 від 10.02.2014 вважаються виконаними на суму відповідних виданих векселів.

Згідно зі ст.11 Положення про порядок здійснення банками операцій з векселями в національній валюті на території України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 16.12.2002 №508, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.02.2003 за N 174/7495 (далі Положення) будь-який переказний вексель, навіть виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту. Якщо трасант помістив у переказному векселі слова не за наказом або будь-який інший рівнозначний вислів, то документ може бути переданий тільки з дотриманням форми і з наслідками звичайної цесії. Індосамент може бути вчинений навіть на користь трасата, незалежно від того, акцептував він вексель чи ні, або на користь трасанта, або на користь будь-якої іншої особи зобовязаної за векселем. Ці особи можуть реіндосувати вексель.

Статтею 12 Положення встановлено, що індосамент повинен бути безумовним. Будь-яка обмежуюча його умова вважається ненаписаною. Частковий індосамент вважається недійсним. Індосамент на предявника має силу бланкового індосаменту.

Згідно із ст.13 Положення індосамент повинен бути написаний на переказному векселі або на приєднаному до нього аркуші (алонжі). Він повинен бути підписаний індосантом. Індосамент може не містити найменування особи, на користь якої він вчинений, або може складатися лише з одного підпису індосанта (бланковий індосамент). В останньому випадку для того, щоб мати чинність, індосамент повинен бути написаний на звороті переказного векселя або на приєднаному до нього аркуші (алонжі).

Статтею 14 Положення передбачено, що індосамент переносить всі права, що випливають з переказного векселя. Якщо індосамент є бланковим, то держатель векселя може:1. Заповнити бланк або на своє ім'я, або на ім'я будь-якої іншої особи; 2. Реіндосувати вексель через бланковий індосамент або будь-якій іншій особі; 3. Передати вексель третій особі, не заповнюючи бланк і не вчиняючи індосаменту.

Відповідно до ст.77 Уніфікованого закону до простих векселів застосовуються такі самі положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74). До простого векселя також застосовуються такі положення: положення, які стосуються переказного векселя, який підлягає оплаті за адресою третьої особи або у місцевості, іншій, ніж місце проживання трасата (статті 4 і 27); застереження про відсотки (стаття 5); розбіжності щодо суми, яка підлягає оплаті (стаття 6); наслідки підпису відповідно до умов, зазначених у статті 7; наслідки підпису особи, яка діє без повноважень або з перевищенням своїх повноважень (стаття 8); і положення, які стосуються бланкового переказного векселя (стаття 10). До простого векселя також застосовуються такі положення: положення щодо забезпечення авалем (статті 30 - 32); у випадку, передбаченому в останньому абзаці статті 31, якщо в авалі не зазначено, за кого він даний, вважається, що він даний за векселедавця простого векселя.

Частиною 5 ст.197 Цивільного кодексу України передбачено, що за передавальним написом (індосаментом), вчиненим на цінному папері, до особи, якій або у розпорядження якої передаються права за цінним папером (індосата), переходять усі права, посвідчені цінним папером. Індосамент може бути бланковим (без зазначення особи, якій має бути здійснене виконання) або ордерним (із зазначенням особи, якій або за наказом якої має бути здійснене виконання). Індосамент може бути обмежений тільки дорученням здійснювати права, посвідчені цінним папером, без передання цих прав індосату. У цьому разі індосат виступає як представник.

Враховуючи викладені приписи законодавства Мале приватне підприємство Фірма Ерідон написала безоборотний індосамент Платити наказу ТОВ ОСОБА_1О.В. без обороту на мене на зворотній стороні векселя АА 2575245 від 03.04.2014. Вказаний вексель був прийнятий Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1О.В. від Малого приватного підприємства Фірма Ерідон на виконання договору за актом прийому-передачі векселів від 28.05.2014.

Відповідно до ст.34 Уніфікованого закону переказний вексель строком за предявленням підлягає оплаті при його предявленні. Він повинен бути предявлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк. Ці строки можуть бути скорочені індосантами. Трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу за предявленням не може бути предявленим для платежу раніше визначеної дати. У цьому разі строк для предявлення починається від зазначеної дати.

12.06.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1О.В. , користуючись правом векселедержателя, враховуючи строк предявлення векселя до оплати за предявленням, але не раніше 15.10.2014, звернулося до Фермерського господарства Дубінченко з вимогою оплатити вексель від 03.04.2014 АА 2575245, що підтверджується актом предявлення простого векселя до платежу (а.с.38).

Відповідач-1 платіж проти векселя в строк до 24.06.2015 як було зазначено в акті предявлення простого векселя до платежу, не здійснив, що підтверджується довідкою ПАТ КІБ Креді Агріколь (а.с.39).

Згідно із приписами статей 30 - 32, 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі платіж за переказним векселем може бути забезпечений авалем повністю або в частині його суми. Забезпечення може бути надане третьою особою або навіть однією з осіб, які поставили свій підпис на векселі; аваль вчинюється або на самому переказному векселі, або на алонжі. Він виражається словами вважати за аваль або будь-яким іншим рівнозначним формулюванням. Він підписується тим, хто надає аваль. Вважається, що для здійснення авалю достатньо одного лише підпису, вчиненого авалістом на лицьовій стороні векселя, якщо тільки цей підпис не вчинений трасатом або трасантом. В авалі повинно бути вказано, за кого він виданий. У разі відсутності такої вказівки він вважається виданим за трасанта. Аваліст відповідає так само, як і та особа, зобовязання якої він забезпечив. Його зобовязання є дійсним навіть у тому разі, якщо те зобовязання, яке він забезпечував, виявиться недійсним з будь-якої іншої причини, ніж дефект форми. Здійснюючи платіж за переказним векселем, аваліст набуває прав, що випливають з переказного векселя, проти особи, зобовязання якої він забезпечив, і проти тих осіб, які зобовязані перед останньою за переказним векселем. До простого векселя застосовуються положення щодо забезпечення авалем.

В Положенні закріплено визначення аваль, під яким слід розуміти вексельне поручительство, за яким особа (аваліст), яка його здійснює, бере на себе відповідальність перед власником векселя за виконання векселедавцем, акцептантом або індосантом зобовязань щодо оплати цього векселя. Аваль виражається словами вважати за аваль або будь-яким іншим рівнозначним формулюванням, оформляється на векселі або на алонжі, підписується авалістом.

Як вже зазначалось, 19.08.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1О.В. звернулося до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк як аваліста за Фермерське господарство Дубінченко з листом №723 (а.с.40-41), в якому просило оплатити простий вексель від 03.04.2014 АА 2575245 на суму 499515 грн 72 коп.

Листом від 21.09.2015 №Е.35.0.0.0/4-68531 (а.с.43) Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк повернув Товариству з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1О.В. простий вексель без задоволення, посилаючись на те, що надана авалісту вимога платежу №723 від 19.08.2015 та додані до неї документи не відповідають вимогам предявлення авальованих векселів до платежу, встановленим Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі від 07.06.1930, до якої України приєдналася згідно Закону України №826-XIV від 06.07.1999 та Положення про порядок здійснення банками операцій з векселями в національній валюті на території України, затвердженим постановою Правління Національного банку України №508 від 16.12.2002.

Відносно доводів відповідача-2 щодо того, що п.4.9 Положення надано вичерпний перелік підстав, що зобовязують банк платити за авальованим ним векселем, а в інших випадках банк може платити, але не зобовязаний, господарський суд зазначає наступне.

Пунктом 4.9 Положення встановлено, що банк зобовязаний платити за авальованим ним векселем у випадку, якщо була відмова платника від платежу або акцепту - проти предявлення опротестованого в неплатежі або неакцепті векселя. Якщо аваль наданий за акцептанта або векселедавця простого векселя, то для звернення вимоги до банку-аваліста здійснення протесту не обовязкове. ОСОБА_1 може вимагати від векселедержателя належних доказів того, що він звертався з вимогою про платіж або акцепт, але в цьому було відмовлено.

Відповідно до статей 43, 47 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі при настанні строку платежу, якщо платіж не був здійснений, держатель векселів може використати своє право регресу проти будь-якої зобовязаної за векселем особи. Всі трасанти, акцептанти, індосанти і особи, які забезпечують авалем платіж за простим векселем, є солідарно зобовязаними перед держателем. Держатель має право предявити позов до кожної з цих осіб окремо і до всіх разом, при цьому необовязково додержуючись тієї послідовності, в якій вони зобовязалися.

Враховуючи викладене, вказані доводи відповідача-2 є необґрунтованими.

Відносно доводів відповідача-2 щодо того, що позивачем не надано відмови в платежі основного (прямого) боржника за векселем, тобто Фермерського господарства Дубінченко, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.18 постанови пленуму Верховного суду України від 08.06.2007 №5 Про деякі питання практики розгляду справ, повязаних з обігом векселів за вексельним законодавством виникають зобовязання як прямих боржників, так і боржників у порядку регресу. Прямі боржники - це векселедавець простого векселя та акцептант переказного векселя. Вимоги до зазначених осіб, а також до авалістів за них (за їх наявності) можуть бути предявлені як у строк платежу, так і протягом усього строку вексельної давності незалежно від наявності протесту. При цьому підставою для заявлення вимог до прямих боржників є сам вексель, що знаходиться у кредитора.

Таким чином, доводи відповідача-2 в зазначеній частині також є необґрунтованими. З огляду на викладені приписи законодавства та враховуючи те, що векселедавцем та авалістом не здійснено оплату векселя АА 2575245 від 03.04.2014 у строк, визначений для здійснення платежу, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про їх задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до абз.3 пп.4.1 п.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. У разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

З огляду на викладене судовий збір покладається на відповідачів порівну згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1О.В. до відповідача-1 Фермерського господарства Дубінченко, та відповідача-2 - Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Фермерського господарства Дубінченко, вул.Пушкіна, б.17, с.Дружне Краснодонського району Луганської області, ідентифікаційний код 35301333, та Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк, вул.Набережна Перемоги, б.50, м.Дніпропетровськ, ідентифікаційний код 14360570, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1О.В., бульвар Дружби Народів, б.19, м.Київ, ідентифікаційний код 20068365, заборгованість в сумі 499515 грн 72 коп., про що видати накази після набрання рішенням законної сили.

3. Стягнути з Фермерського господарства Дубінченко, вул.Пушкіна, б.17, с.Дружне Краснодонського району Луганської області, ідентифікаційний код 35301333, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1О.В., бульвар Дружби Народів, б.19, м.Київ, ідентифікаційний код 20068365, судовий збір в сумі 3746 грн 37 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк, вул.Набережна Перемоги, б.50, м.Дніпропетровськ, ідентифікаційний код 14360570, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1О.В., бульвар Дружби Народів, б.19, м.Київ, ідентифікаційний код 20068365, судовий збір у сумі 3746 грн 37 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.02.2016.

Суддя Т.В. Косенко