КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2016 р. Справа№ 910/20044/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Чорної Л.В.

секретар судового засідання Білак В.Ю.

за участю представників:

від позивача: Самборська Г.М. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Бондаренко М.Г. - за належним чином оформленою довіреністю,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2015р.

у справі №910/20044/15 (суддя Прокопенко Л.В.)

за позовом Дочірнього підприємства " 1, Інк-України"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк"

про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство"1, Інк-України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору відповідального зберігання та неповернення переданої позивачем на зберігання унікальної колекції справжніх старовинних українських ікон 18-19 століття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2015р. у справі № 910/20044/15 позовні вимоги задоволені повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2015р. у справі № 910/20044/15 та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що оскаржуване рішення було прийняте без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, викладені у рішенні висновки не відповідали обставинам справи, при недоведеності обставин, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 17.12.2015р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), судді Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2015р. у зв'язку з перебуванням суддів Смірнової Л.Г. та Чорної Л.В. у відпустці, які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), здійснено заміну у складі колегії суддів у даній справі на наступний: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді Мальченко А.О., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2015р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" прийнято до розгляду, порушено апеляційне провадження у справі № 910/20044/15 та розгляд справи призначено на 03.02.2016р.

29.01.2016р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому його представник просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016р. у зв'язку з виходом суддів Смірнової Л.Г. та Чорної Л.В. з відпустки, сформовано для розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" колегію суддів у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

У судовому засіданні, що відбулось 03.02.2016р. колегією суддів оголошено перерву до 17.02.2016р.

У судовому засіданні 17.02.2016р. представник позивача просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Представник відповідача підтримав доводи апеляційного оскарження, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2015р. та задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши доводи представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального прав, повторно розглянувши спір, Київський апеляційний господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Матеріалами справи підтверджується, що 28.05.2015р. між позивачем та відповідачем було укладено договір відповідального зберігання майна № 28.05-15, згідно порядку та на умовах якого, визначено, що поклажодавець зберігає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання на строк визначений договором унікальну колекцію справжніх старовинних українських ікон 18-19 століття, надалі іменується як майно, що визначене у акті приймання-передачі майна, який є невід'ємною частиною договору.

Відповідно п. 1.2 договору місцем зберігання майна визначено: Київ, вул. Марини Раскової, буд. 15 на 6 (шостому) поверсі.

Пунктом 1.3. договору зазначено, що приймання майна на відповідальне зберігання та повернення його з відповідального зберігання здійснюється сторонами за актом приймання-передачі/повернення майна, що є невід'ємною частиною договору.

Факт передачі майна підтверджується актом приймання-передавання майна № 1 від 28.05.2015р., що підписаний представниками сторін.

Зі змісту п. 2.1.4 договору зберігач зобов'язаний повернути майно поклажодавцеві за першою вимогою в строк, що не перевищує 1 (одного) календарного дня з моменту надання зберігачу такої вимоги.

Поклажодавець згідно п. 3.2.1 договору має право у будь-який час достроково розірвати договір в односторонньому порядку.

Згідно ст. 936 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ч. 1 ст. 949 Цивільного кодексу України, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

В договорі відповідального зберігання майна № 28.05-15 від 28.05.2015р. сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов, вказавши майно, яке передане на зберігання - унікальна колекція справжніх старовинних українських ікон 18-19 століття, та плата за таке зберігання - 1000 грн. в місяць, у тому числі і ПДВ (20%) 166,67 грн., строк дії договору - один календарний рік з дати укладення.

Таким чином, між сторонами існують зобов'язальні правовідносини, в яких позивач, як поклажодавець, надав на зберігання майно, а відповідач, як зберігач , зобов`язався зберігати отримане від позивача майно та повернути його поклажодавцеві у схоронності.

09.07.2015р. позивачем з метою розірвання договору направлено відповідачу лист за номером № 01/09/07 з повідомлення про одностороннє розірвання договору з 10.07.2015р. та вимогою повернути передане позивачем на зберігання відповідачу майно.

Вимога отримана відповідачем, що вбачається зі штампу на оригіналі листа та присвоєння йому вхідного номеру № 01-09/2880 від 09.07.2015р., але не виконана, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом до господарського суду, в порядку статті 387 ЦК України, і вимагає витребувати майно від відповідача, як особи, яка незаконно заволоділа ним без відповідної на те законної підставі.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, а також ст. 20 Господарського кодексу України

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси, які порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Звертаючись до господарського суду, позивач повинен вказати у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто самостійно визначити, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Виходячи із змісту ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Позивач звернувся до господарського суду з позовними вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння, що є речово-правовим позовом.

Обраний спосіб судового захисту не пов'язаний із конкретними зобов'язаннями, а спрямований на відновлення належних особі речових прав, або ж усунення перешкод чи сумнівів у використанні цих прав.

Враховуючи, що між сторонами укладено договір зберігання, а повернення майна із зберігання складає частину зобов'язань зберігача, зобов`язальні правовідносини не закінчені належним виконанням. Враховуючи, що зобов'язання за договором не припинились позивачем обрано неналежний спосіб захисту, який суперечить наявним правам сторін, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув.

Доводи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про нікчемність договорів купівлі-продажу ікон та їх зберігання судовим рішення, яке набрало законної сили, не підтверджені і не можуть братися до уваги.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції мало місце неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, з огляду на невідповідність обраного позивачем способу захисту змісту порушеного права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2015р. у справі №910/20044/15 підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2015р. - скасуванню.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2015р. у справі №910/20044/15 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2015р. у справі №910/20044/15 скасувати .

3. Прийняти нове рішення, яким у позові Дочірнього підприємства " 1, Інк-України" відмовити.

4. Стягнути з Дочірнього підприємства " 1, Інк-України" (01010, м. Київ, вул. Мазепи, 10-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" (02660, м. Київ, вул. М.Раскової, 15, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1339 (тисяча триста тридцять дев`ять) грн. 80 коп.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

6. Матеріали справи №910/20044/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.Г. Смірнова

Л.В. Чорна