ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Справа № 914/2163/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Мирутенко О.Л.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Красненський комбінат хлібопродуктів (надалі ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів), б/н від 25.11.2015р. (вх. № ЛАГС 01-05/5634/15 від 01.12.2015р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 03.11.2015р.

у справі № 914/2163/15

за первісним позовом: приватного підприємства Агрон (надалі ПП Агрон), с. Товстолуг, Тернопільський район, Тернопільська область

до відповідача: ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів, смт. Красне, Буський район, Львівська область

про стягнення 661 417,00 грн.

за зустрічним позовом: ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів, смт. Красне, Буський район, Львівська область

до відповідача: ПП Агрон, с. Товстолуг, Тернопільський район, Тернопільська область

про стягнення 272 357,58 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 04.01.2016р.)

від відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність б/н від 22.06.2015р.)

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 ГПК України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу та заяв про відвід суддів від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 03.11.2015р. (головуючий суддя Артемович В.М., судді: Цікало А.І., Чорній Л.З.) у справі № 914/2163/15 первісний позов ПП Агрон задоволено частково. Стягнуто з ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів на користь ПП Агрон 299 000,00 грн. основного боргу, 153 698,25 грн. пені, 6 751,58 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів відмовлено повністю. Судові витрати за зустрічним позовом покладено на позивача за зустрічним позовом.

Приймаючи рішення щодо первісного позову, місцевий господарський суд виходив з того, що сума основного боргу підтверджується матеріалами справи, в свою чергу належними та допустимими доказами відповідачем не спростована. Перевіривши правильність нарахування позивачем пені, суд встановив, що правомірним є нарахування пені в розмірі 153 698,25 грн., в стягненні решти пені в розмірі 208 718,25 грн. відмовив.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд виходив з того, що оскільки жодних претензій щодо якості, кількості та завищеної ціни товару ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів позивачу (ПП «Агро») не надсилались, та враховуючи, що отримання товару здійснювалося без будь-яких зауважень, то відповідно поставка продукції відбулася по ціні узгодженій сторонами у договорі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволені первісних позовних вимог повністю, та задоволити зустрічні позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що оскільки первісним позивачем поставлено відповідачу товар (зерно) без сертифікатів якості, відповідно таке зерно позбавлене своєї основної споживчої якості, тому воно не може бути реалізовано на ринку зерна. Відтак, на думку скаржника, ціна товару має бути меншою, ніж визначена у договорі.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 01.12.2015р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_4, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 03.12.2015р. поновлено строк подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 17.12.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.12.2015р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 11.01.2016р.

В судовому засіданні 11.01.2016р. було оголошено перерву до 28.01.2016р., про що сторони були повідомлені під розписку.

В звязку з перебуванням судді Гнатюк Г.М. у відпустці, розпорядженням в.о. голови суду внесено зміни в склад колегії суддів по розгляду справи № 914/2163/15, замість судді Гнатюк Г.М. введено суддю Якімець Г.Г.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 28.01.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 16.02.2016р.

17.12.2015р. на адресу суду від ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів надійшло клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи (зареєстроване в канцелярії суду за вх№ 01-05/5947/15 від 17.12.2015р.). Дана заява обґрунтована тим, що оскільки продавець поставив покупцю зерно кукурудзи без обовязкових документів дозвільного характеру, необхідність надання яких встановлено законодавчо, то, відповідно, на думку заявника, ціна зерна кукурудзи має бути меншою, ніж визначена у договорі. Відтак, для зясування якою ж має бути вартість зерна кукурудзи без дозвільних документів, заявник просить суд призначити дану експертизу.

Розглянувши клопотання відповідача про призначення судової товарознавчої експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом.

При цьому, необхідність призначення судової експертизи пов'язана саме з наявністю при розгляді господарського спору певних питань щодо обставин, які не можуть бути встановлені судом самостійно, оскільки потребують спеціальних знань експерта та можуть бути вирішені шляхом призначення судової експертизи. Зі змісту ст. 41 ГПК України випливає, що саме суд визначає при розгляді справи наявність таких питань та, відповідно, вирішує питання необхідності призначення певного виду судової експертизи у справі. Також, слід зазначити, що згідно положень чинного законодавства та вказаної статті зокрема, суд має право, на його розсуд, призначити експертизу у разі такої необхідності, проте, не обов'язок.

Згідно приписів п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики призначення судової експертизи №4 від 23.03.2012р. судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Враховуючи, що сторонами в договорі визначена ціна товару, а видаткові накладні, які згідно з п. 3.2 договору підтверджують передачу товару, підписані в двохсторонньому порядку без будь-яких зауважень покупцем щодо якісних та кількісних характеристик та, зважаючи на норми ст.ст. 628, 629, 675, 691 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність клопотання ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів про призначення судової товарознавчої експертизи в звязку з відсутністю дійсної потреби у спеціальних знаннях при дослідженні та оцінці документальних доказів, наявних у матеріалах справи, відповідно клопотання відповідача про призначення судової товарознавчої експертизи до задоволення не підлягає.

Скаржник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Представник ПП Агрон в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у запереченнях на апеляційну скаргу № 367 від 17.12.2015р. (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/82/16 від 11.01.2016р.), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Між ПП Агрон (продавець) та ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів (покупець) 17.09.2014р. було укладено договір купівлі-продажу за №12/09/14, відповідно до умов якого, продавець зобовязується передати у власність покупця, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобовязується приймати та оплатити кукурудзу вологу в кількості 3000 тон вартістю 3 900 000,00 грн. (а.с. 13-14 том І).

Відповідно до п. 2.1 договору покупець приймає від продавця кукурудзу сиру незалежно від її вологості.

Згідно з п. п. 4.1, 4.2 ціна товару складає 1 300,00 грн. за 1 тону незалежно від вологості кукурудзи, враховуючи ПДВ. Загальна вартість товару згідно даного договору складає 3 900 000,00 грн., в тому числі ПДВ.

За прострочення в оплаті продукції покупець виплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 6.8 договору).

ПП Агрон на виконання умов договору поставив ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів продукцію (кукурудза волога) на загальну суму 3 697 798,00 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- №561 від 30.09.2014р. на суму 1 616 212,00 грн.,

- №565 від 02.10.2014р. на суму 276 822,00 грн.,

- №566 від 03.10.2014р. на суму 232 024,00 грн.,

- №570 від 04.10.2014р. на суму 181 610,00 грн.,

- №571 від 05.10.2014р. на суму 135 096,00 грн.,

- №574 від 06.10.2014р. на суму 234 312,00 грн.,

- №581 від 07.10.2014р. на суму 232 856,00 грн.,

- №585 від 09.10.2014р. на суму 90 636,00 грн.,

- №586 від 10.10.2014р. на суму 232 778,00 грн.,

- №589 від 11.10.2014р. на суму 233 012,00 грн.,

- №590 від 12.10.2014р. на суму 232 440,00 грн. (а.с. 16-26 том І).

Дані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками без будь-яких зауважень.

Проте, ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів в порушення умов договору за отриману продукцію розрахувався частково всього на суму 3 348 798,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 27-80 том І).

Враховуючи, що покупець за отриману продукцію розрахувався частково, ПП Агрон звернулося до господарського суду з позовом про стягнення основного боргу в розмірі 349 000,00 грн. та пеню в розмірі 147 440,00 грн. за несвоєчасну оплату поставленої продукції.

В ході розгляду справи по суті, ПП Агрон 09.10.2015р. подано клопотання про зменшення позовних вимог в частині основного боргу, а саме: просить стягнути з ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів 299 000,00 грн. (а.с. 5 том ІІ).

20.10.2015р. на адресу суду від ПП Агрон надійшла заява про збільшення позовних вимог в частині стягнення пені, а саме просить стягнути з ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів 362 417,00 грн. пені за несвоєчасну оплату поставленої продукції та 9 928,80 грн. судових витрат (а.с. 16-22 том ІІ).

Таким чином, позовні вимоги ПП Агрон розглядаються в межах заявлених до стягнення основного боргу в розмірі 299 000,00 грн. та 362 417,00 грн. пені за несвоєчасну оплату поставленої продукції.

ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів, не погоджуючись з вимогами ПП Агрон, та, вважаючи, що сума грошових коштів, сплачена за поставлену продукцію, перевищує реальну вартість отриманого товару, звернувся до господарського суду з зустрічною позовною заявою про стягнення з ПП Агрон на його користь 272 357,58 грн. як безпідставно отриманих коштів (а.с. 97-100 том І).

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

В ст.11 ЦК України зазначено, що, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

За змістом ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалося вище, факт здійснення господарської операції та договірних відносин між сторонами засвідчується видатковими накладними, згідно яких продавець поставив покупцю продукцію (кукурудза волога) на загальну суму 3 697 798,00 грн. Відтак, у покупця виник обов'язок оплатити за отриманий від продавця товар.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт отримання ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів товару(зерна) на загальну суму 3 697 798,00 грн., її часткову оплату на суму 3 348 798,00 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума основного боргу відповідача за отриманий від первісного позивача товар складає 299 000,00 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні докази його оплати, відтак, дана вимога про стягнення є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

За умовами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Обов'язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню за порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, як штрафні санкції, передбачено також і статтею 230 ГК України.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.8 договору встановлено, що за прострочення в оплаті продукції покупець виплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

На підставі даного пункту договору, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 362 417,00 грн. по кожній накладній окремо за період з 27.10.2014р. по 10.06.2015р. (розрахунок пені а.с. 18-22 том ІІ).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань №14 від 17.12.2013р. день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Як вбачається із поданого розрахунку пені, позивачем не враховано те, що платіжні доручення містять лише посилання на договір, що, відповідно, призвело до неможливості визначення сум, на які нараховується пеня та періодів, за які потрібно нараховувати пеню, порядок зарахування коштів договором не встановлено, а тому суд вважає, що зарахування коштів в погашення заборгованості відбувалось згідно черговості виписування видаткових накладних та черговості проведення відповідачем відповідних платежів на користь позивача.

Судом першої інстанції здійснено перевірку правильності нарахування позивачем пені, враховуючи при цьому черговість погашення заборгованості, та встановлено, що правомірним є нарахування пені в розмірі 153 698,25 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що оскільки відповідач порушив строк оплати отриманого товару, (мало місце прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання), то місцевий господарський суд, правомірно задовольнив позовну вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі 153 698,25 грн., а в частині стягнення пені в розмірі 208 718,25 грн. правомірно відмовлено.

Щодо зустрічної позовної заяви, то колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту зустрічної позовної вимоги вбачається, що загальна вартість поставленого товару згідно накладних, що долучені відповідачем, становить 3 697 798,00 грн., з яких станом 09.07.2015р. позивачем оплачено 3 397 798,00 грн., виходячи із договірної вартості зерна за тону, що відображена у договорі від 17.09.2014р. за № 12/09/14 та видаткових накладних.

Проте, ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів зазначає, що отримане від ПП Агрон зерно кукурудзи позбавлене своєї основної споживчої якості та не може бути реалізоване на ринку зерна через відсутність документів про його відповідність вимогам законодавства, посилаючись на ст. 21 Закону України Про зерно та ринок зерна в Україні, ч. 2 ст. 662, ст. 674 ЦК України.

На думку ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів невірним є твердження ПП Агрон про те, що вартість поставленого товару слід визначати, виходячи з договірної ціни, що погоджена сторонами у договорі, оскільки ціна товару (ціна кукурудзи, що поставлена без обовязкових документів) сторонами договору не погоджувалась і методики визначення ціни такого товару договір не містить та згідно ч. 4 ст. 632 ЦК України вона підлягає визначенню, виходячи зі звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відтак, вважаючи, що сума грошових коштів сплачена за поставлену продукцію перевищує реальну вартість отриманого товару, просить суд стягнути з ПП Агрон на його користь 272 357,58 грн. як безпідставно отримані кошти (вартість поставленого зерна за 2013р. 93 993,62 грн., фактично сплачено 268 553,20 грн., різниця 174559,58 грн.; вартість поставленого товару за 2014р. 3 300 000,00 грн., фактично сплачено 3 397 798,00 грн., різниця 97 798,00 грн.).

Статтею 174 ГК України встановлено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зі змісту ч.1, ч.2, ч.3 ст. 632 ЦК України вбачається, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно з статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (ст. 662 ЦК України).

Частиною 1 статті 691 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі. Відповідно до приписів статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актом цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Зі змісту вказаної норми убачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі - продажу не встановлено інший строк оплати.

Як зазначалося вище, у п. 2.1 договору купівлі-продажу за № 12/09/14 від 17.09.2014р. визначено , що покупець приймає від продавця кукурудзу сиру незалежно від її вологості.

Суд звертає увагу, що умовами договору не передбачено, якої саме якості (класу, типу) продукція мала бути поставлена, а лише зазначено, що продавець зобовязується передати у власність покупця кукурудзу, і це відповідає назві товару, інформація про який міститься у договорі та видаткових накладних.

У п.6.15 договору зазначено, що продавець зобовязується надати покупцю копії документів завірених печаткою підприємства: товарно-транспортна накладна, видаткова накладна, податкова накладна, свідоцтво платника ПДВ, свідоцтво про державну реєстрацію, довідка ЄДРПОУ зі статистики.

Факт виконання ПП «Агро» своїх зобовязань щодо передачі продукції за вказаними договорами підтверджується накладними, які містяться в матеріалах справи. Вказані накладні підписані ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів без будь-яких застережень чи зауважень (а.с. 16-26 том І).

Беручи до уваги п. 4.3 договору, згідно якого покупець зобовязується проводити оплату кожної партії товару наступного дня після поставки товару покупцю і отримання від продавця всіх необхідних документів, та враховуючи, що покупцем здійснено оплату на суму 3 348 798,00 грн., суд приходить до висновку, що ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів передбачену договором продукцію та документи на неї отримав, зауважень щодо прийнятої продукції не подав.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів передбачений ст. 188 ГК України.

Так, зокрема частинами 1, 2 вказаної статті визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Жодних претензій щодо якості, кількості та завищеної ціни товару ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів позивачу (ПП «Агро») не надсилались, а були заявлені лише в суді першої інстанції при поданні зустрічної позовної заяви.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що товар (зерно кукурудзи) поставлений по якості відповідає ціні узгодженій сторонами у договорі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі в звязку з їх необгрунтованістю.

Так, відповідно ст. 4-2 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в зустрічній позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 03.11.2015р. у справі № 914/2163/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Мирутенко О.Л.

ОСОБА_1