ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"22" лютого 2016 р. Справа № 922/4685/15

вх. № 4685/15

Суддя господарського суду: Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання: Федорова Т.О.

розглянувши скаргу матеріали за скаргою (вх.№330 від 07.12.2015 р.) ТОВ "Оленерго" на дії заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1

за позовом ТОВ "Паливний альянс", м. Київ до

ТОВ "Оленерго", м. Київ ,ТОВ "Торговий дім "Капітал-Інвест", м. Харків про стягнення коштів

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2 за дов. б/н від 10.08.2015 року;

1-го відповідача: не з"вився;

2-го відповідача: не з"явився;

ВДВС - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 р. ТОВ «Паливний альянс» (м. Київ) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ «Оленерго» (м. Київ) та ТОВ «Торговий дім «Капітал-Інвест» (м. Харків) про стягнення заборгованості за договором поставки № КО-030/12 в розмірі 2 233 665,03 грн. та 44 673,50 грн. судових витрат.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23 вересня 2015 року позов задоволено.

Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Оленерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Паливний альянс» 2213665 грн. 3 коп. заборгованості та 44275 грн. 91 коп. витрат по сплаті судового збору. Також вирішено стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Оленерго» та Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Капітал-Інвест» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Паливний альянс» 20000 грн. 00 коп. заборгованості та 397 грн. 59 коп. витрат по сплаті судового збору.

06 жовтня 2015 року на виконання означеного рішення господарським судом Харківської області в порядку ст. 116 Господарського процесуального кодексу України видано відповідні накази.

25 листопада 2015 року скарга ТОВ «Оленерго» (вх. №314 від 19 листопада 2015 року) на дії заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1 була повернута господарським судом Харківської області без розгляду на підставі ч.6 ст.63 ГПК України.

07 грудня 2015 року до господарського суду Харківської області від ТОВ «Оленерго» (боржника) надійшла скарга вх. № 330 на дії заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1 в якій скаржник просить:

- Визнати незаконними дії заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1, що полягають у винесенні Постанов про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, про стягнення виконавчого збору та про арешт коштів боржника, та скасувати їх.

- Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві відкликати з реєстраційних органів повідомлення про арешт та заборону відчуження майна, на яке було накладено арешт.

ТОВ «Оленерго» вказує, що Постановою від 22 жовтня 2015 року заступника начальника відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження ВП № 49069024. Постановою від 22 жовтня 2015 року накладено арешт на майно ТОВ «Оленерго» та оголошено заборону на його відчуження, а 27 жовтня 2015 року державним виконавцем винесена постанова про стягнення виконавчого збору. 30 жовтня 2015 року державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів ТОВ «Оленерго».

Вимоги скарги обґрунтовано тим, що ТОВ «Оленерго» не має майна або юридичної адреси в Печерському районі міста Києва, а тому Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві не вправі вчиняти виконавчих дій. Також зазначає, що постанови державного виконавця на його юридичну адресу не направлялись, а також про те, що державним виконавцем було порушено строк на добровільне виконання судового рішення, до закінчення якого було постановлено стягнути виконавчий збір.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08 грудня 2015 року вказана скарга була призначена до розгляду в судовому засіданні на 21 січня 2016 року.

28 грудня 2015 року від представника ВДВС надано заперечення на скаргу (вх. №51444) та витребувані ухвалою суду від 08 грудня 2015 року документи. Так, у своєму запереченні представник ВДВС зазначає, що виконавче провадження ВП №49069024 було відкрито начальником ВДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві у межах чинного законодавства, встановленого статтями 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження», а сама постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана боржнику за адресами, зазначеними у виконавчому документі. Крім цього, також зазначає, що представником боржника було здійснено фотозйомку матеріалів виконавчого провадження 11 листопада 2015 року, про що свідчить відповідний підпис в матеріалах виконавчого провадження та копія довіреності на уповноваженого представника.

19 лютого 2016 року від представника стягувача надійшло клопотання (вх. №5743) про долучення до матеріалів справи додаткових документів, а саме - належним завірених копій матеріалів виконавчого провадження №922/4685/15.

Розгляд скарги судом відкладався через неявку у судове засідання представника скаржника та необхідністю отримання судом додаткових документів для повного та всебічного розгляду скарги.

Представник стягувача у судовому засіданні 22 лютого 2016 року заперечував проти скарги.

У призначене судове засідання 22 лютого 2016 року представник скаржника повторно не з'явися, додаткових доказів на обґрунтування скарги до суду не надав. Відповідно до відомостей, які знаходяться у матеріалах справи, ухвала господарського суду Харківської області від 08 грудня 2015 року була надіслана скаржнику на юридичну адресу: пр. Академіка Глушкова, 1, пав. 60 м. Київ, 03680. Дана юридична адреса місцезнаходження заявника зазначена ним у самій скарзі, проте відповідно до відомостей поштового повідомлення про вручення ухвали від 08 грудня 2015 року повернулась з відміткою «вибув».

Всі ухвали суду, як до постановлення рішення у справі, так і після нього, надсилались судом відповідачу (боржнику) як за його юридичною, так і за повідомленою позивачем (стягувачем) поштовою адресою.

Оскільки в скарзі від 07 грудня 2015 року вх. № 330 ТОВ «Оленерго» вказує свою юридичну адресу: «03680, м. Київ, пр-т Академіка Глушкова, 1 , павільйон 60», в суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо того, що відповідач (боржник) добросовісно користується своїми процесуальними правами, як це передбачено частиною третьою ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, і повідомив би господарський суд в разі зміни своєї юридичної адреси на даний час.

Таким чином, суд зробив все від нього залежне для належного повідомлення відповідача (боржника) про судові засідання у даній справі.

Як зазначає ТОВ «Оленерго» у скарзі від 07 грудня 2015 року вх. № 330, про відкрите виконавче провадження щодо нього він дізнався тільки у зв'язку з накладенням арешту на його рахунки, а саме 09 листопада 2015 року коли на адресу ПАТ «Укрінбанк» надійшла постанова про накладення арешту від 30 жовтня 2015 року.

Неправомірність дій заступника начальника відділу ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві скаржник вбачає в тому, що всупереч вимогам ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не був витриманий семиденний строк на добровільне виконання боржником рішення суду. Крім цього зазначає, що у відповідності до приписів ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії щодо виконання рішення мали бути проведені за юридичною адресою боржника згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - 03680, м. Київ, пр-т Академіка Глушкова, 1 , павільйон 60, що в свою чергу відноситься до Голосіївського районного управління юстиції, а не за вказаною стягувачем адресою - 01133, м. Київ, вул. Щорса, 32Б, оф.1002.

У запереченні на скаргу представник ВДВС зазначає, що 22 жовтня 2015 року заступником начальника ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки у самому наказі юридична адреса боржника зазначена вул. Щорса, буд.32-Б, оф.1002, м. Київ 01133, поштова адреса: пр. Ак. Глушкова, 1. коп.60, м. Київ». Окремо також вказує, що згідно ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення та території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. Постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена державним виконавцем боржнику за адресами вул. Щорса, буд. 32-Б, оф.1002, м. Київ 01133 та пр. Ак. Глушкова, 1. пав. 60, м. Київ, що підтверджується наданою копією реєстру рекомендованої кореспонденції.

Судом встановлено, що в резолютивній частині рішення суду у даній справі від 23 вересня 2015 р. було допущено описки, і замість юридичної адреси відповідача: «03680, м. Київ, пр-т Академіка Глушкова, 1 , павільйон 60», було помилково вказано повідомлену позивачем відому йому поштову адресу відповідача: «01133, м. Київ, вул. Щорса, буд.32-Б, оф.1002).

Ухвалою суду від 22 лютого 2016 року господарським судом Харківської області вказану описку було виправлено.

В силу частини першої ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Оскільки сам стягувач під час розгляду справи надавав суду витяг з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців щодо відповідача, був обізнаний про юридичну адресу відповідача: «03680, м. Київ, пр-т Академіка Глушкова, 1 , павільйон 60», він міг вважати, що за адресою: 01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 32-Б, оф. 1002, знаходиться офіс чи інше майно боржника, чому і визначився з територіальною компетенцію щодо виконання рішення Печерським районним управлінням юстиції у місті Києві.

Закон України «Про виконавче провадження» не покладає на державного виконавця обовязку перевіряти достовірність відомостей про юридичну адресу боржника або місцезнаходження його майна на час відкриття виконавчого провадження.

Частина друга ст. 17 Господарського процесуального кодексу України позбавляє суд права виправити описку в наказі суду за власною ініціативою без відповідної заяви стягувача або боржника.

Будучи заінтересованим у виконанні постановленого на його користь судового рішення, стягувач є зацікавленою особою щодо найшвидшої реалізації вищевказаного права.

Частиною пятою ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Таким чином, в силу ухвали господарського суду Харківської області від 22 лютого 2016 року про виправлення описки в рішенні господарського суду Харківської області від 23 вересня 2015 року по справі № 922/4685/15, в разі встановлення відсутності майна боржника на території Печерського району міста Києва, у державного виконавця виникає обовязок передати матеріали виконавчого до відповідного компетентного органу державної виконавчої служби в порядку частини сьомої ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд вважає, що скарга ТОВ «Оленерго» вх. № 330 від 07 грудня 2015 року на дії заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 85 Закону України «Про виконавче провадження», скарга у виконавчому провадженні по виконанню судових рішень на дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника органу державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Ст. 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається зі змісту скарги ТОВ «Оленерго» вх. № 330 від 07 грудня 2015 року, ним оскаржуються постанова ДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22 жовтня 2015 року, постанова про стягнення виконавчого збору 27 жовтня 2015 року та постанова про арешт коштів боржника від 30 жовтня 2015 року. Про відкрите щодо нього виконавче провадження, як зазначило саме ТОВ «Оленерго» у скарзі (а.с. 89), воно дізналось після отримання 09 листопада 2015 року постанови про накладення арешту на адресу ПАТ «Укрінбанк», а скаргу на дії державного виконавця вх. № 330 від 07 грудня 2015 року ТОВ Оленерго» спрямувало до господарського суду Харківської області поштою 04 грудня 2015 року, що вбачається з відбитку штемпеля поштової установи на конверті (т. 2 , а.с. 122).

Про решту оскаржуваних постанов державного виконавця ТОВ «Оленерго» дізналось не пізніше 19 листопада 2015 року, оскільки в цей день ТОВ «Оленерго» було здано на пошту повернуту судом без розгляду першу скаргу на дії державного виконавця вх. № 314 від 23 листопада 2015 року, що вбачається з відбитку штемпеля поштової установи на конверті (копія у т. 2, а.с. 49).

Відповідно до пункту 9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9, за змістом статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), незалежно від того, якою саме особою подано скаргу, і в тому ж складі.

Оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

Відповідно до пункту 9.7 вищевказаної постанови пленуму, встановлений у частині першій ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 Господарського процесуального кодексу України може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання. Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на статті 53 і 121-2 Господарського процесуального кодексу судом без виклику сторін виноситься ухвала. Якщо ж скаргу було подано з пропуском згаданого строку без заяви про його відновлення, суд без виклику сторін виносить ухвалу про залишення скарги без розгляду, що не перешкоджає повторному поданню скарги із заявою про відновлення строку такого подання.

Згідно положень ст. 53 ГПК України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Отже, наведена норма пов'язує можливість відновлення процесуального строку з обов'язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Це стосується й тих випадків, коли таке відновлення здійснюється з ініціативи господарського суду, що має зазначити відповідну причину (причини) в судовому рішенні, в якому йдеться про відновлення строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами розділу V ГПК. (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15 березня 2007 року № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році»).

Тобто, суд у кожному конкретному випадку повинен, із врахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Чинним законодавством України не передбачено, що скарга на дії державного виконавця, що була повернута без розгляду, перериває встановлений ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України процесуальний строк на оскарження.

В скарзі на дії державного вх. № 330 від 07 грудня 2015 року ТОВ «Оленерго» вказує, що не вважає строк на її подання пропущеним та клопотання про його поновлення окремо, або в самій скарзі, не заявляє.

Вказане зумовлює висновок суду про те, що ТОВ «Оленерго» пропущено встановлений ст. ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України строк на оскарження дій та постанов державного виконавця, про які йдеться в скарзі вх. № 330 від 07 грудня 2015 року і ця скарга підлягає залишенню без розгляду.

Разом з тим, суд вважає належним винести окрему ухвалу щодо дій державного виконавця, який постановив стягнути з боржника постановою від 27 жовтня 2015 року виконавчий збір до закінчення встановленого строку на добровільне виконання судового рішення.

Керуючись ст.32, 33, 53, 86, 1212 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу (вх.№330 від 07.12.2015р.) Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛЕНЕРГО» на дії заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Суддя Жельне С.Ч.