РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016Справа №910/26123/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Золотоніський маслоробний комбінат"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оленерго"
про стягнення 344 708, 85 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:
від позивача:Півовар В.Ф. - представник за довіреністю;
від відповідача:не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Золотоніський маслоробний комбінат" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оленерго" про стягнення суми передоплати у розмірі 339 610, 05 грн., штрафу у розмірі 3 396, 10 грн., 3% річних у розмірі 1 702, 70 грн., а всього - 344 708, 85 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем умов договору № 4272 від 27.04.2015 року щодо поставки товару та повернення суми передоплати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.101.2015 р. порушено провадження у справі № 910/26123/15, розгляд останньої призначено на 28.10.2015 р. (суддя Князьков В.В.).

У судовому засіданні 28.10.2015 року судом витребувано у позивача письмову заявку передбачену п. 2 додаткової угоди.

Представник відповідача безпосередньо у судовому засіданні заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом оголошено перерву у судовому засіданні до 11.11.2015 року.

Розпорядженням №04-23/2004 від 02.12.2015 року призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/26123/15 у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Князькова В.В., відповідно до пункту 5.3Засад використання автоматизованої системи документообігу господарського суду міста Києва, затверджених рішенням зборів суддів Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 № 17 та пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ від 02 грудня 2015р. призначено суддю Підченко Ю.О.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.12.2015 року, справу № 910/26123/15 прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 22.01.2016 року.

Безпосередньо у судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягав, подав суду письмове клопотання про продовження розгляду спору додатково на 15 днів відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України для надання додаткових доказів.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте судом встановлено, що місцезнаходження відповідача вказане у позовній заяві не співпадає з місцем державної реєстрації, яке зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Тому, з метою з'ясування місцезнаходження відповідача та усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, суд задовольнив клопотання позивача про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів. Розгляд справи відкладено до 17.02.2016 року.

Відповідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 25.01.2016 року станом на 25.01.2016 року, Товариство з обмеженою відповідальністю "Оленерго" знаходиться за адресою: 08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Боргщагівка, вул. Велика Кільцева, 4 Б.

Публічне акціонерне товариство "Золотоніський маслоробний комбінат" звернулося до Господарського суду м. Києва із позовною заявою від 29.09.2015 року.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (додатку до позовної заяви № 9), відповідач станом на 29.09.2015 року знаходився за адресою: 03680, м. Київ, Голосіївський район, пр.-т Академіка Глушкова, 1, павільйон 60.

Таким чином, місцезнаходження відповідача змінилось вже після порушення провадження у справі № 910/26123/15.

Положеннями ст. !7 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

У судовому засіданні 17.02.2016 року представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача відзив на позов не надав, явку уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

У відповідності з положеннями п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

З огляду на те, що ухвали суду були надіслані судом за адресою відповідача, зазначеною в позовній заяві, а також на адресу відповідача, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи (ст.64 ГПК України).

Оскільки відповідач не з'явився у судове засідання, не зважаючи на належне повідомлення про розгляд справи, суд на підставі ст. 75 ГПК України, розглядає справу за наявними в ній матеріалами та доказами.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 17.02.2016 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оленерго" (надалі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Золотоніський маслоробний комбінат" (надалі - покупець) уклали договір поставки нафтопродуктів № 4272, відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується передати покупцю у власність нафтопродукти (товар), а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти на умовах, викладених в договорі, найменування, кількість та ціна яких вказується в накладних документах на товар та додатках до договору, які оформлюються на кожну окрему партію товару.

Номенклатура товару, його кількість та ціна встановлюються сторонами за обопільною згодою на базі письмової заявки покупця й зазначаються в додатках до договору, розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або у відвантажувальних документах (видаткових накладних ) на товар, які складають невід'ємну частину договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п.п. 2.1.,2.2. договору, покупець зобов'язаний надіслати письмову заявку постачальнику. Товар поставляється погодженими партіями відповідно до письмової заявки, яку надає покупець постачальнику, та у відповідності із рахунком-фактурою на поставку тої чи іншої партії товару. Поставка товару підтверджується видатковими накладними на товар, підписаними представниками обох сторін.

загальна ціна договору визначається кількістю отриманого та оплаченого товару покупцем протягом всього строку дії договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається постачальником в рахунках-фактурах та накладних документах (п.4.1. договору).

Покупець зобов'язується оплатити повну вартість партії в розмірі 100% (в тому числі ПДВ) за товар в сумі, відображеній в рахунках-фактурах наданих постачальником, до дати бажаного відвантаження товару.

На виконання умов договору, 30.07.2015 року позивач перерахував на рахунок відповідача 339 610, 05 грн., як попередню оплату за товар згідно рахунку № 9039 від 23.07.2015 року, що підтверджується платіжним дорученням № 7833 від 30.07.2015 року (копію додано до матеріалів справи).

Згідно Додатку № 000011808 до договору поставки нафтопродуктів 4272 від 27.05.2015року, постачальник зобов'язався поставити товар до 30.07.2015 року, але відповідачем свого обов'язку не виконано.

07.08.2015 року Публічним акціонерним товариством "Золотоніський маслоробний комбінат" на адресу відповідача направлено претензію вих. № 1545, у якій викладено вимогу про поставку товару відповідно до додатку № 000011808 від 29.07.2015 року до договору поставки нафтопродуктів № 4272 від 27.05.2015 року або повернення передоплати в сумі 339 610, 05 протягом 10 днів з моменту отримання претензії.

Однак, на момент звернення до суду із позовною заявою відповідач товар не поставив, суму передоплати не повернув.

Дослідивши правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах сторін, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, виходячи із наступного:

Судом надана належна правова оцінка відносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір постачання. У залежності від умов діючого законодавства, договір вважається укладеним коли сторони досягли всіх суттєвих його умов, а саме за ЦК України відносно предмету та строку.

Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно зі статтями 173, 174, 175 ГК України (статтями 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Незалежно від того, що у ЦК України договору поставки присвячено лише одна стаття (ст. 712), до нього застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, а саме ст. ст. 655-697 ЦК України, коли інше не встановлено договором, законом або витікає із характеру правовідносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначається господарським кодексом України. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Господарський кодекс України чітко вказує, що сторонами договору постачання можуть бути лише суб'єкти господарювання в розумінні статті 55 ГК України. Таким чином, законодавець визначив відповідно до вимог частини 6 статті 265 ГК України чим різниться договір поставки від договору купівлі-продажу. Сторони судового процесу є суб'єктами господарювання відповідно до вказаних вимог.

Так, згідно п. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках.

Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

За вимогами ГК України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціні. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 ЦК України та ст.ст. 180, 181, 265 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи, відповідач в порушення умов Договору не виконав поставку товару, який визначено договором та додатком до нього, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 339 610, 05 грн.

Оскільки відповідачем, станом на 29.09.2015 року (звернення позивача до суду із позовом) не виконано поставку товару, тоді вимога Публічного акціонерного товариства "Золотоніський маслоробний комбінат" про стягнення основної заборгованості у розмірі 339 610, 05 грн. підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача штраф в розмірі 3 396, 10 грн. та 3% річних у розмірі 1 702, 70 грн.

Згідно статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Із положень ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Положеннями п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.5.11. договору поставки № 4272 (в редакції додаткової угоди № 1 від 27.04.2015 року), у разі порушення строків поставки товару постачальник сплачує штраф у розмірі 1% від вартості непоставленого товару.

Таким чином, умовами Договору передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов Договору у вигляді сплати штрафних санкцій.

Враховуючи, що судом встановлено факт порушення відповідачем строків поставки, тоді стягнення з відповідача штрафу у розмірі 3 396, 10 грн. є правомірним.

Щодо вимог про стягнення з ТОВ "Оленерго" 3% річних у розмірі 1 702, 70 грн., вона за висновками суду є помилковими, оскільки стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором на поставку товарів, не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, коли на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Дана позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 15.10.2013р. у справі №5011-42/13539-2012.

Відтак, враховуючи все вищенаведене, господарський суд дійшов висновку що вимоги Публічного акціонерного товариства "Золотоніський маслоробний завод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оленерго" про стягнення 3% річних у розмірі 1 702, 70 грн. є такою, що задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи встановлені у ході судового розгляду обставини, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Золотоніський маслоробний завод" підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 536, 548, 549, 625, 629,638, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 55, 173-175, 180, 181, 193, 231, 265, 266 Господарського кодексу України, ст.ст. 32-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Золотоніський маслоробний завод" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оленерго" (08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Боргщагівка, вул. Велика Кільцева, 4-Б.; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Золотоніський маслоробний завод" (19700, Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Г.Лисенко, 18; ) суму основного боргу у розмірі 339 610, 05 грн., штраф у розмірі 3 396, 10 грн. та судовий збір у розмірі 5 145, 00 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 22.02.2016 р.

Суддя Ю.О.Підченко