ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Справа № 914/2814/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т. Б.

судді Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі Федорович І.В.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 (пред-к за довіреністю)

від відповідача ОСОБА_3В.(пред-к за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазрембуд-1, № 16/11/15-2 від 16.11.2015 року

на рішення господарського суду Львівської області від 02.11.2015 року (головуючий суддя Березяк Н.)

у справі № 914/2814/15

за позовом: Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії Надра України Західукргеологія, м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазрембуд-1, м. Львів,

про стягнення 1 776 421, 85 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 02.11.2015 року у справі за № 914/2814/15 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазрембуд-1 на користь Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії Надра України Західукргеологія 1 209 400,00 грн. основного боргу, 525 836,36 грн. інфляційних втрат, 23 657,85 грн. трьох відсотків річних та 35 177,88 грн. судового збору. В решта частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ТзОВ Нафтогазрембуд 1 як оператор по Договору про спільну діяльність зобовязаний був здійснити перерахунок дивідендів за ІІ-ІІІ квартали 2014 року, однак свої договірні зобовязання виконав не в повному обсязі, що спричинило виникнення заборгованості, на яку позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати. Рішення суду про відмову в стягненні частини інфляційних втрат мотивоване неправильно здійсненим розрахунком цих сум.

В апеляційній скарзі відповідач просить дане рішення скасувати в частині стягнення з ТОВ «Нафтогазрембуд-1» 1410,17 грн. річних та 72786,45 грн. інфляційних втрат та в цій частині в позові відмовити; рішення суду першої інстанції в частині стягнення 150000,0 грн. основного боргу скасувати та припинити провадження у цій частині, мотивуючи це тим, що судом першої інстанції не було надано оцінки складеному між сторонами графіку погашення заборгованості; крім того, зазначає, що 12.08.2015 року відповідачем було сплачено позивачу 150 000,0 грн. в рахунок оплати заборгованості, чого не враховано судом першої інстанції, вказана обставина не заперечувалась сторонами в судовому засіданні в суді першої інстанції. Вважає, що у звязку з наведеним провадження в частині стягнення 150 000,0 грн. підлягало припиненню.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з тих підстав, що графік заборгованості не підписаний представником НАК «Надра України». Відповідно, чинність такого графіку викликає сумніви. Зазначає про те, що контррозрахунок відповідача виконаний неправильно.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві, заслухавши думку присутніх представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 серпня 2014 року між Дочірнім підприємством Національної компанії Надра України Західукргеологія (надалі Підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю Нафтогазрембуд-1 (надалі Інвестор) укладено Додаткову угоду № 02/14 до Договору № 147 про спільну діяльність від 25 квітня 2003 року.

Як передбачено даною додатковою угодою, на основі рішення, закріпленого в Протоколі № 1/2013 від 21 серпня 2013 року та Протоколі № 01/2014 від 14 серпня 2014 року Зборів Учасників Договору № 147 про спільну діяльність від 25.04.2003 року, Корпорація Укрнерудпром виходить із складу Учасників Договору про спільну діяльність, а права та обовязки Корпорації Укрнерудпром переходять до ТзОВ Нафтогазрембуд - 1 згідно Договору про відступлення фінансових інвестицій від 22.08.2013 року (п.1.).

Згідно п. 2 Додаткової угоди, з моменту укладення додаткової угоди, сторонами Договору № 147 про спільну діяльність від 25.04.2003 року є Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії Надра України Західукргеологія і Товариство з обмеженою відповідальністю Нафтогазрембуд-1.

З моменту укладення цієї Додаткової угоди, частка Корпорації Укрнерудпром - 1 % переходить до Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазрембуд 1 та п. 4 додаткової угоди, виключено зі складу учасників Договору про спільну діяльність Корпорацію Укрнерудпром (п.3).

Враховуючи наведене, даною Додатковою угодою Договір про спільну діяльність було викладено у новій редакції (п.4.).

Згідно з п. 5.4 Договору, для забезпечення стратегічного управління спільною діяльністю створюється Комітет з управління. До складу Комітету з управління входять 3 (три) представники від Інвестора, 2 (два) представники від Підприємства та 1 (один) представник від Національної акціонерної компанії Надра України.

Відповідно до п. 7.5 Договору, прибуток розподіляється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Учасників до останнього робочого дня місяця, наступного за звітним кварталом у пропорції: підприємство 40 %; інвестор 60 %.

На виконання умов договору між ДП НАК Надра України Західукргеологія та ТзОВ Нафтогазрембуд-1 було проведено засідання Комітету з управління Договору № 147 про спільну діяльність від 25.04.2003 року (протокол від 19.11.2014 р. № 2/2014), яким затверджено розмір чистого прибутку згідно бухгалтерського обліку за ІІ ІІІ квартали 2014 року та визначено частку, кожного з учасників, яка підлягає виплаті .

Так, згідно Протоколу № 2/2014 від 19.11.2014 року ТзОВ Нафтогазрембуд 1 (відповідач) як оператор по Договору про спільну діяльність зобовязаний був зобовязаний здійснити виплату дивідендів за ІІ-ІІІ квартали 2014 року, однак свої договірні зобовязання виконав не в повному обсязі.

Відтак, предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості з виплати 1 209 400,00 грн. чистого прибутку (дивідендів). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховані три відсотки річних в розмірі 23 657,85 грн. та інфляційні втрати в розмірі 543 364,00 грн.

Згідно ст.ст. 526, 530 Цивільного Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

На засіданні Комітету з управління Договору № 147 про спільну діяльність від 25.04.2003 року (протокол від 19.11.2014 р. № 2/2014), затверджено розмір чистого прибутку згідно бухгалтерського обліку за ІІ ІІІ квартали 2014 року та визначено частку, кожного з учасників, яка підлягає виплаті.

Встановлено, що ТзОВ Нафтогазрембуд 1, як оператор по Договору про спільну діяльність, зобовязаний був здійснити виплату дивідендів за ІІ-ІІІ квартали 2014 року, однак свої договірні зобовязання виконав не в повному обсязі, що спричинило виникнення заборгованості в розмірі 1 209 400,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем в силу принципу змагальності в суді першої інстанції не подано жодних доказів на підтвердження існування іншої суми заборгованості з виплати дивідендів.

Натомість, в апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що 12.08.2015 року відповідачем було сплачено 150 000,0 грн., а тому суд першої інстанції повинен був припинити провадження. До апеляційної скарги відповідачем було долучено, зокрема, копію Платіжного доручення № 59 від 12.08.2015 року про сплату на користь позивача 150000,0 грн.

Апеляційний суд зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом станом на момент його прийняття. Господарський суд приймає рішення на підставі наявних у справі належних доказів, що мають істотне значення для вирішення спору. Проте з матеріалів справи вбачається, що відповідачем не було подано копію такого платіжного доручення в суді першої інстанції, а тому суд першої інстанції обєктивно не міг взяти таке до уваги.

Разом з тим, згідно ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Скаржником в суді апеляційної інстанції не було належно обґрунтовано неможливість подачі копій платіжних доручень в суді першої інстанції, а тому апеляційний господарський суд не приймає поданих скаржником додаткових доказів, а зокрема, в даному випадку копій платіжних доручень.

Відповідач не позбавлений права предявити такі платіжні доручення в ході виконавчого провадження.

Також, скаржником в апеляційній інстанції було долучено копію Графіку погашення заборгованості (Додаток 1 до Протоколу наради № 2/2015 від 16.03.2015 року). Проте з вищенаведених мотивів апеляційний господарський суд не приймає вказаний додатковий доказ, та додатково зазначає, що такий не містить підпису уповноваженої особи від НАК «Надра України».

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що позивачем позов було подано 17.08.2015 року, а частину боргу сплачено за твердженням позивача 12.08.2015 року, тобто ще до подачі позову. Згідно норм процесуального права такі обставини не тягнуть за собою припинення провадження за відсутності предмету спору, оскільки такий в частині сплаченої суми був відсутній вже до подачі позову, а тому вимоги скаржника не відповідають нормам процесуального права.

Доводи відповідача стовно неможливості здійснити виплату дивідендів через закінчення в червні 2015 року у виконавчого директора ТзОВ Нафтогазрембуд 1 довіреності не обґрунтовані і не беруться до уваги з огляду на ті обставини, що виплату дивідендів відповідач зобовязаний був здійснити в термін ще до 10 грудня 2014 року, а термін дії довіреності закінчився 05 червня 2015 року.

Зважаючи на наведене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення з відповідача 1 209 400,00 грн. основного боргу.

В суді апеляційної інстанції скаржник не оскаржував рішення суду першої інстанції в частині задволення позову про стягнення суми основного боргу.

Нормами ст.625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

У пункті 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 р. № 14 (із змінами та доповненнями) розяснено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За несвоєчасне виконання договірних зобовязань позивачем нараховані інфляційні втрати в розмірі 543 364,00 грн. з 11.12.2014 року по 05.08.2015 року та три відсотки річних з 11.12.2014 року по 05.08.2015 року в розмірі 23 657,85 грн.

Відповідачем не подано заперечень стосовно періоду нарахування спірних сум. Проте відповідачем в суді першої інстанції, як вбачається з матеріалів справи, не було подано контррозрахунку та доказів в його обґрунтування.

Слід також зазначити, що позивач заявив до стягнення вищезазначені суми до 05.08.2015 року, тобто до моменту, про який зазначає скаржник, сплати частини суми боргу 12.08.2015 року.

Апеляційний суд, перевіривши розрахунки, погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 23 657,85 грн. в межах заявлених позовних вимог та інфляційних нарахувань в сумі 525 836,36 грн. та про відмову у стягненні 17 527,64 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст.ст. 33,34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору в порядку ст.49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 02.11.2015 року у справі за № 914/2814/15 - залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазрембуд-1, № 16/11/15-2 від 16.11.2015 року без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 22.02.2016 р.

Головуючий суддя Бонк Т.Б.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_1