ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2016 р. Справа № 914/2509/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України м. Київ

на рішення господарського суду Львівської області від 11.11.2015 р.

у справі: № 914/2509/15

за позовом: публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України м. Київ

до відповідача: міського комунального підприємства Жидачівтеплокомуненерго м. Жидачів, Львівська область

про стягнення 183826,48 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: ОСОБА_2 за довіреністю №14-100 від 18.04.2014 р.

відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю №1/10 від 14.01.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 11.11.2015 р. (суддя В.М.Артимович) у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що відсутні підстави для стягнення пені, передбаченої умовами договору поставки природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення про відмову у стягненні пені у розмірі 66 106,84 грн., інфляційних втрат у розмірі 90 910,06 грн. та 3% річних у розмірі 26 809,58 грн. та задовольнити позовні вимоги повністю. В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що вказаний договір про організацію взаєморозрахунків №506/30 та спільні протокольні рішення №276 від 13.02.2014 р. жодним чином не вносять змін до договору купівлі-продажу природного газу, не встановляють та не змінюють для сторін жодних прав та обовязків, які були встановлені вказаним договором, в тому числі і щодо нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних за неналежне виконання умов даного договору.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків №506/30 від 01.10.2014р., сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за договором купівлі - продажу природного газу від 28.12.2012 р. за № 13/2896-ТЕ-21, що у свою чергу потягло відсутність підстав для стягнення пені та штрафу, передбачених договором купівлі-продажу природного газу та застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

В судовому засіданні представниками сторін викладено доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, 28.12.2012 р. між сторонами було укладено договір купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р. за № 13/2896-ТЕ-21.

Згідно п. п. 1.1, 1.2, 6.1, 7.2 вказаного договору, продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013 р. природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання вказаного договору протягом січня-квітня 2013р., жовтня-грудня 2013 р. поставив природний газ, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 906750,61 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу.

У разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору, продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п.6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Враховуючи вищезазначене, а також норми ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 66 106, 84 грн., три відсотки річних в сумі 26809,58 грн., інфляційні втрати в сумі 90910,06 грн.

В подальшому між сторонами було укладено договір № 506/30 від 01.10.2014 р. про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 р.»).

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Відповідно до ст. 193, 265 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ст.ст.655,692 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. ст. 610, 611, 612, 625 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Разом з тим, апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.1 ст.8, ч.ч.5,6 ст.20 Закону України «Про теплопостачання», державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Тарифи повинні враховувати повну собівартість теплової енергії і забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі якщо тимчасово тариф на теплову енергію встановлено нижче її собівартості з урахуванням граничного рівня рентабельності, то орган, яким установлено цей тариф, повинен передбачити механізми компенсації цієї різниці в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п.24 ст.14 та п.2 ст.16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №30 від 29.01.2014 р. затверджено Порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Зазначений Порядок та умови визначають механізм перерахування і надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (п. 1.1 Порядку).

Відповідно до п.4 вказаного Порядку, підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію та відступлення прав вимоги щодо заборгованості за природний газ на користь Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору.

Учасниками розрахунків є територіальні органи Казначейства; Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, обласні, міські у м. Києві та Севастополі фінансові управління, фінансові управління районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій чи структурні підрозділи з питань фінансів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад (далі - місцеві фінансові органи); надавачі послуг; Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її філії, дочірні підприємства і компанії; суб'єкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом; підприємства, що здійснюють передачу та постачання електричної енергії (далі - енергопостачальники); державне підприємство «Енергоринок»; державне підприємство «НЕК «Укренерго»; енергогенеруючі компанії та їх кредитори - постачальники вугільної продукції; державне підприємство «Вугілля України»; вугледобувні підприємства; Держрезерв. Учасниками розрахунків можуть бути підприємства, установи, організації та інші суб'єкти господарювання незалежно від форми власності. Із суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, та енергопостачальниками проводяться розрахунки з погашення кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій).

Наявними матеріалами справи підтверджується, що розрахунки за спожитий природний газ за 2013 рік на суму 906 750,65 грн. проводились шляхом проведення взаєморозрахунків за рахунок коштів загального фонду державного бюджету відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. за № 20 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», п. 24 ст. 14 і п. 2 ст. 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 р.», на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету № 276 від 13.02.2014 р., № 1082 від 14.05.2014 р. та договору № 506/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 р.») від 01.10.2014р., оскільки держава заборгувала підприємству відповідача за надання пільг, субсидій та компенсацій, а також у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії затвердженим тарифам.

Відтак, на підставі спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 276 від 13.02.2014 р. МКП «Жидачівтеплокомуненерго» було проведено розрахунки з позивачем за природний газ 2013 р. на суму 437404,16 грн., на підставі спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету № 1082 від 14.05.2014 р. МКП «Жидачівтеплокомуненерго» було проведено розрахунки з позивачем за природний газ 2013р. на суму 67509,76 грн., на підставі договору №506/30 про організацію взаєморозрахунків від 01.10.2014 р. МКП «Жидачівтеплокомуненерго» було проведено розрахунки з позивачем за природний газ 2013 р. на суму 401836,69 грн.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення пені відповідно до договору та стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки уклавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання та договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу. Тому для застосування санкцій, передбачених договором поставки природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених протокольних рішень та договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до п. 15 договору від 01.10.2014 р. за № 506/30 сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору. (Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові № 3-105 гс14 від 09.09.2014 р.)

Крім цього, місцевим господарським судом правомірно звернуто увагу на п. п. 4, 5 спільних протокольних рішень, згідно яких, сторони узгодили те, що несуть відповідальність за недотримання вимог постанови КМУ від 11.01.2005р. та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (зі змінами) і невиконання взятих на себе зобовязань за цим спільним протокольним рішенням відповідно до чинного законодавства, а усі спірні питання, повязані із виконанням спільного протокольного рішення, вирішуються шляхом переговорів між сторонами.

Беручи до уваги те, що відповідачем було перераховано грошові кошти у терміни, встановлені договором про організацію взаєморозрахунків, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки строки виконання грошового зобовязання не було порушено.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 11.11.2015 р. у справі

№ 914/2509/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати в господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 16.02.2016 р.

ОСОБА_4 Матущак

Судді С.М. Бойко

ОСОБА_1