РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2016Справа №910/7034/15-г

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ УКРІМПАП"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСМАШЗАПЧАТЬ"
про стягнення 2 503 753, 46 рублів РФ, що еквівалентно 976 463, 85 грн.
Суддя Яковенко А.В.

Представники сторін:

від позивача -Луценко С.О. дов. № б/н від 10.07.2014р.
від відповідача -не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ УКРІМПАП" (надалі - «ТОВ «ТД «Укрімпап») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю "ТРАНСМАШЗАПЧАСТЬ" (надалі - «ТОВ «Трансмашзапчасть») про стягнення 2 503 753,46 рублів РФ, що еквівалентно 976 463, 85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору поставки №12/08-14 від 12.08.2014 р. позивач здійснив поставку товару, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по оплаті поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 1 858 550,00 руб. РФ. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 179 195,32 руб. РФ, збитки за несвоєчасну оплату товару у розмірі 87 523,35 руб. РФ, інфляційні втрати у розмірі 367 403,45 руб. РФ та 3% річних у розмірі 11 081,34 руб РФ,

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2015 порушено провадження у справі №910/7034/15-г та призначено розгляд вказаної справи на 22.04.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2015 розгляд справи №910/7034/15-г відкладено на 20.05.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

27.04.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання б/н від 22.04.2015, відповідно до якого просили суд звернутися з відповідним дорученням до Арбітражного суду міста Москви про повідомлення відповідача про місце, дату та час слухання справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2015 розгляд справи №910/7034/15-г відкладено на 20.05.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 розгляд справи відкладено до 16.11.2015, а провадження у справі №910/7034/15-г зупинено до 16.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2015 розгляд справи відкладено до 30.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 розгляд справи відкладено до 08.02.2015 у зв'язку із зверненням з судовим дорученням про надання правової допомоги з метою вручення документів та зупинено провадження у справі.

В судове засідання 08.02.2016 представник позивача з'явився, надав пояснення по суті спору та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджується накладною № від 25.12.2015, яка отримана представником ТОВ «Трансмашзапчасть» Літонін К.С. 28.12.2015.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2014 р. між ТОВ «ТД «Укрімпап» (постачальник) та ТОВ «Трансмашзапчасть» (покупець) було укладено договір поставки №12/08-14 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець згоден продати, а покупець прийняти та сплатити щебінь гранітний із природного каменя (надалі - «Товар»), згідно фракцій, вказаних у заявках.

Пунктом 1.2 Договору сторони передбачили, що право власності на товар переходить від постачальника до покупця після перетину товару державного кордону України.

За змістом п. 5.1 Договору сторони погодили, що валюта Договору поставки - рублі Російської Федерації. Сторони дійшли згоди, що оплата здійснюється на рахунок постачальника на протязі 14 (чотирнадцяти) днів з моменту поставки товару.

На виконання умов Договору у період з 16.10.2014 по 28.11.2014 р. позивач поставив відповідачу згідно транспортних накладних на загальну суму 1 858 550,00 руб РФ, що підтверджується вантажно-митними деклараціями.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 1 858 550,00 руб. РФ.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про міжнародне приватне право», учасники правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Згідно з п. 12.2 Договору спори, які не врегульовані шляхом переговорів, вирішуються в господарських судах України у відповідності з підсудністю, рішення такого суду буде обов'язкове для сторін.

Пунктом 12.3 договору сторони погодили, що до відносин сторін , а також при вирішенні спорів між сторонами застосовується законодавство України.

Договір за своєю природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (вантажно-митні декларації у період з 16.10.2014 по 28.11.2014) підтверджується передача відповідачу товару згідно Договору на загальну суму 1 858 550 руб. РФ.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 5.1 Договору, відповідач був зобов'язаний розрахуватися за отриманий товар протягом 14 (чотирнадцяти) днів з дати поставки товару.

Таким чином, заборгованість відповідача за поставлений товар становить 1 858 550,00 руб. РФ, а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за переданий товар.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

ТОВ «Трансмашапчасть» обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 179 195,32 руб. РФ грн., індексу інфляції у розмірі 367 403,45 руб. РФ та 3% річних у розмірі 11 081,34 руб. РФ. по кожній митній декларації окремо у загальний період з 19.10.2014 по 18.03.2015.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по поставці товару не виконав, допустивши прострочення виконання зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 10.2 Договору визначено, у випадку невиконання сторонами зобов'язань у передбачені строки згідно Договору, винна сторона сплачує на користь іншої сторони пеню у розмірі 0,1% від суми невиконаних зобов'язань за кожен календарний день просрочки до моменту повного виконання зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем перерахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача пеню у розмірі 179 195,32 руб. РФ грн., індекс інфляції у розмірі 367 403,45 руб. РФ та 3% річних у розмірі 11 081,34 руб. РФ. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Стосовно того, що позивач просить стягнути з відповідача збитки за несвоєчасну оплату товару у розмірі 87 523,35 руб. РФ., суд зазначає наступне.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода -наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

ТОВ «ТД «Укрімпап» не надано доказів наявності повного складу цивільного правопорушення, а тому у стягнення збитків за несвоєчасну оплату товару у розмірі 87 523,35 руб. РФ суд відмовляє.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ «Трансмашзапчасть» на користь ТОВ «ТД «Укрімпап» заборгованості у розмірі 1 858 550,00 руб. РФ., пені у розмірі 179 195,32 руб. РФ., інфляційних у розмірі 367 403,45 руб. РФ та 3% річних у розмірі 11 081,34 руб. РФ.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ УКРІМПАП" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСМАШЗАПЧАСТЬ" (117418, Російська Федерація, м. Москва, вул. Новочеремушкінська, 52, корп. 2, приміщ. Х; ідентифікаційний номер ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ УКРІМПАП" (01033, м. Київ, вул. Короленківська, 4; ідентифікаційний код 36644064) заборгованість у розмірі 1 858 550,00 руб. РФ., пені у розмірі 179 195,32 руб. РФ., інфляційні у розмірі 367 403,45 руб. РФ, 3% річних у розмірі 11 081,34 руб. РФ та судовий збір у розмірі 16 864,25 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

4. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

6. Дата складання повного тексту рішення 22.02.2016 р.

Суддя А.В. Яковенко