РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

16 лютого 2016 року Справа № 902/1197/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Петухов М.Г. ,

судді Гулова А.Г.

за участю представників сторін:

позивача - пред-ка ОСОБА_1 (пост. дов. № 911 від 15.02.2016 р.)

відповідача ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції - не з'явився

відповідача ОСОБА_3 управління державної казначейської служби України в Вінницькій області - не з'явився

третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача науково - виробничого підприємства "Нива" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення господарського суду Вінницької області від 01.12.15 р.

у справі № 902/1197/15 (суддя Тварковський А.А.)

за позовом науково - виробничого підприємства "Нива" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю

до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції

до ОСОБА_3 управління державної казначейської служби України в Вінницькій області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 територіальне управління юстиції у Вінницькій області

про стягнення 172021, 00 грн. збитків

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення господарського суду Вінницької області від 01.12.2015 р. у справі № 902/1197/15 відмовлено у задоволенні позову науково-виробничого підприємства "Нива" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, до ОСОБА_3 управління державної казначейської служби у Вінницькій області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Вінницькій області про стягнення 172021 грн збитків.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач науково - виробниче підприємство "Нива" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 01.12.2015 р. у справі № 902/1197/15 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному зясуванні обставин, які мають значення для справи, у звязку з чим рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним.

Зокрема, скаржник доводить, що йому було завдано збитків в сумі 172021 грн. внаслідок неправомірної бездіяльності посадових осіб ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, яка полягала у невчиненні останніми дій з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 30.10.2012 р. у справі № 5017/2208/2012, і така неправомірна бездіяльність встановлена господарським судом Одеської області ухвалою від 15.10.2014 р. у цій же справі.

Наголошує, що в суді першої інстанції позивачем було двічі заявлене клопотання про витребування у ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області інформації про здійснення товариством з обмеженою відповідальністю «Домінікана» господарської діяльності помісячно з зазначенням сум операцій за період з 23.11.2012 р. по 30.10.2014 р., що задекларовано в фіскальній службі як податковий кредит та податкова застава та відповідно проведено ТОВ «Домінікана». Суд задоволив клопотання позивача, проте ОСОБА_3 управлінням Державної фіскальної служби у Вінницькій області витребуваних відомостей не було надано, відтак суд прийняв оскаржуване рішення, обґрунтовуючи, що позивачем не було надано достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Стверджує, що витребування вказаних відомостей у ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області було вкрай важливим задля можливості доведення позивачем тих обставин справи, які могли вплинути на постановлення судового рішення та задоволення позовних вимог.

Зазначає, що 11.02.2016 р. Науково виробниче підприємство «НИВА» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю звернулось до Податкової міліції Білгород - Дністровської обєднаної державної податкової інспекції ОСОБА_3 управління ДФС в Одеській області за місцем обслуговування нашого підприємства щодо інформації про здійснення ТОВ «Домінікана» господарської діяльності за період з 23.11.2012 р. по 30.10.2014 р.

12.02.2016 р. від податкової міліції Білгород-Дністровської обєднаної державної податкової інспекції ОСОБА_3 управління ДФС в Одеській області одержана відповідь, що за зазначений період ТОВ «Домінікана» проводило господарську діяльність, однак більш детальну інформацію надати немає можливості, оскільки це є закрита інформація, що надається на підставах, зазначених законодавством України.

Тому скаржник подав суду апеляційної інстанції письмове клопотання, де просить суд зобовязати відділ податкової міліції Білгород - Дністровської обєднаної державної податкової інспекції ОСОБА_3 управління ДФС в Одеській області за місцем обслуговування наукововиробничого підприємства «НИВА» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю надати інформацію відносно здійснення господарської діяльності ТОВ «Домінікана» помісячно з зазначенням сум операцій за період з 23.11.2012 р. по 30.10.2014 р., що задекларовано в фіскальній службі як податковий кредит та податковий залог та відповідно проведено ТОВ «Домінікана».

Також звертає увагу, що представником ОСОБА_2 відділу ДВС Вінницького МУЮ в суді першої інстанції було повідомлено, що станом на дату подання на примусове виконання НВП «НИВА» ТОВ наказу суду, у відділі вже перебувало зведене виконавче провадження по стягненню боргу з ТОВ «Домінікана», всі рахунки боржника були арештовані, підприємство господарську діяльність не здійснювало та за місцем реєстрації не знаходилось. Однак скаржник доводить, що підприємство - боржник ТОВ «Домінікана» за вищезазначений період здійснювало господарську діяльність, проводило платежі та отримувало певні прибутки, яких було б достатньо для погашення боргу.

Таким чином, стверджує, що завдяки приховуванню господарської діяльності боржника відділом ДВС, протиправній відмові у відкритті виконавчого провадження, такі грошові кошти були виведені боржником з підприємства у вказаний період, що в подальшому позбавило позивача можливості повернути належні йому грошові кошти.

Враховуючи викладене, скаржник вважає, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні позову, тому рішення господарського суду Вінницької області від 01.12.2015 р. у справі № 902/1197/15 є незаконним і підлягає скасуванню.

Відповідач ОСОБА_2 відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції у запереченні на апеляційну скаргу зазначив, що господарський суд Вінницької області у повному обсязі дослідив усі обставини даної справи, дав належну оцінку усім доказам, які були надані сторонами у справі та постановив рішення по справі у відповідності до вимог чинного законодавства України, відтак, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Вінницької області від 01.12.2015 р. у справі № 902/1197/15 є законним, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права /а.с.69-71 у т.2/.

Обґрунтовуючи свою позицію зазначає, що відповідно до ст.19 Закону України «Про державну виконавчу службу» майно державної виконавчої служби України перебуває у державній власності та використовується виключно для забезпечення виконання її завдань.

Згідно з п.4.1 «Положення про ОСОБА_2 відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції» структура та склад відділу державної виконавчої служби затверджуються ОСОБА_3 управлінням юстиції у Вінницькій області. Відповідно до п. 4.5 та 4.6 вищезазначеного Положення ОСОБА_2 відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції є юридичною особою, має гербову печатку та утримується за рахунок коштів державного бюджету.

Стверджує, що ОСОБА_2 відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції не є прибутковою організацією, а розпорядником коштів з Державного бюджету для матеріального забезпечення відділу є ОСОБА_4 управління юстиції у Вінницькій області, і лише в сумі, встановленою Законом України про Державний бюджет на відповідний рік.

Відповідно до п.8 ст.7 Бюджетного кодексу України встановлено принцип цільового використання бюджетних коштів, згідно з яким бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетним призначенням.

Посилаючись на ст. 9 Закону України «Про державну виконавчу службу» доводить, що районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції є юридичними особами, мають відповідні рахунки в органах Державного казначейства України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках, гербову печатку.

Відповідач зазначає, що відповідно до ч.1 п.5 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові суми, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких ці суми стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником у іншому виконавчому провадженні).

З урахуванням викладеного, порядок виконання судових рішень визначений Законом України «Про виконавче провадження», в тому числі і стягнення коштів з фізичних та юридичних осіб, отже стягнення коштів з ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби є неможливим у звязку з відсутністю механізму стягнення коштів з відділу державної виконавчої служби, за яким відсутнє зареєстроване рухоме, нерухоме майно та рахунки, відкриті у банківських чи інших фінансових установах (окрім депозитного рахунку).

Враховуючи вищевикладене, відповідач ОСОБА_2 відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції просить залишити рішення господарського суду Вінницької області від 01.12.2015 р. у справі № 902/1197/15 без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав свою позицію, викладену в апеляційній скарзі.

Відповідач ОСОБА_4 управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області не забезпечив участь представника в судових засіданнях, натомість у клопотанні № 12-33/64-455 від 25.01.2016 р. /а.с.48,55 у т.2/ та № 12-33/156-749 від 03.02.2016 р. /а.с.67 у т.2/ просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача та здійснити розгляд справи без участі представника ОСОБА_3 управління.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_4 територіальне управління юстиції у Вінницькій області не забезпечила участь представника в судових засіданнях, відзив на апеляційну скаргу не подала.

Сторони були належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с.44-46, 59-66 у т.2/.

Отже, апеляційним судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, тому колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги відповідно до ст.ст.75, 99, 101 ГПК України без участі представників відповідачів та третьої особи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено слідуюче.

Відповідно до рішення господарського суду Одеської області від 12.10.2012 р. у справі № 5017/2208/2012 задоволено позов науково-виробничого підприємства "Нива" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про солідарне стягнення на його користь з товариства з обмеженою відповідальністю «Домініканка» та товариства з обмеженою відповідальністю «Вин Агро» коштів в сумі 172021,00 грн., з яких - 127128,30 грн. заборгованості, 7908,07 грн. пені, 12712,83 грн. штрафу, 20897,80 грн. 40% річних від простроченої суми, 3374,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

На виконання вказаного рішення 30.10.2012 р. господарським судом Одеської області виданий наказ.

15.11.2012 р. науково-виробничим підприємством "Нива" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю направлено до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції заяву про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного наказу суду від 30.10.2012 р. /а.с.17-18 у т.1/. Факт надіслання позивачем зазначеної заяви підтверджується копією фіскального чеку та опису вкладення у цінний лист від 15.11.2012 р. /а.с.19 у т.1/.

23.11.2012 р. старшим державним виконавцем Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області № 5017/2208/2012 від 30.10.2012 р., мотивовану п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження, а саме зазначенням у виконавчому документі двох боржників, що є обставиною, яка виключає можливість здійснення виконавчого провадження за вказаним наказом суду /а.с.22-23 у т.1/.

03.01.2013 р. науково-виробничим підприємством "Нива" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю на адресу начальника ОСОБА_2 ВДВС Вінницького МУЮ надіслано скаргу № 11/В від 02.01.2013 р. на дії (бездіяльність) державного виконавця Дячука В.В. /а.с. 25-27 у т.1/ та повторно направлено до вказаного відділу ДВС заяву про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду від 30.10.2012 р. /а.с.28-29 у т.1/. Факт надіслання позивачем зазначеної скарги та заяви підтверджується копією опису вкладення у цінний лист та фіскального чеку від 03.01.2013 р. /а.с.30-31 у т.1/.

01.02.2013 р. старшим державним виконавцем Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_5 з аналогічних підстав винесено постанову про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 30.10.2012 р., мотивовану зазначенням у виконавчому документі двох боржників, що виключає можливість здійснення виконавчого провадження за вказаним наказом суду /а.с.42 у т.1/.

22.03.2013 р. позивачем на адресу управління державної виконавчої служби ОСОБА_3 управління юстиції у Вінницькій області надіслано скаргу № 15/А від 20.03.2013 р. на дії (бездіяльність) державного виконавця Дячука В.В. /а.с.33-35 у т.1/. Факт надіслання позивачем зазначеної скарги підтверджується копією опису вкладення у цінний лист та фіскального чеку від 22.03.2013 р. /а.с.37-38 у т.1/.

Начальник управління ДВС листом № 109/2.2/23 від 30.04.2013 р. повідомив позивача про те, що на його адресу листом № 4084/09-37/15 від 09.02.2013 р. надіслано відповідь, в якій вказано підстави відмови у відкритті виконавчого провадження /а.с.39-40 у т.1/.

В подальшому позивач неодноразово звертався до ОСОБА_2 відділу ДВС, управління ДВС із заявами про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу суду від 30.10.2012 р. та із вимогою його повідомлення про хід виконавчого провадження з виконання вказаного наказу суду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.10.2014 р. у справі № 5017/2208/2012 встановлено та не потребує доказування відповідно до ст.35 ГПК України той факт, що 15.04.2014 р. старшим державним виконавцем Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_5 повторно винесено постанову про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 30.10.2012 р. на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження /а.с.43-48 у т.1/.

05.08.2014 р. науково-виробниче підприємство "Нива" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю звернулось до господарського суду Одеської області зі скаргою на бездіяльність ОСОБА_2 ВДВС Вінницького МУЮ щодо виконання наказу від 30.10.2012 р. у справі № 5017/2208/2012.

Відповідно до ухвали господарського суду Одеської області від 15.10.2014 р. у справі № 5017/2208/2012 вищевказану скаргу науково-виробничого підприємства "Нива" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю задоволено частково: визнано дії старшого державного виконавця Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_5 щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 43124631 від 15.04.2014 р. незаконними; визнано недійсною зазначену постанову державного виконавця.

23.10.2014 р. позивачем повторно направлено до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції заяву про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного наказу суду від 30.10.2012 р. /а.с.50-53 у т.1/.

30.10.2014 р. старшим державним виконавцем Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_5 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вищевказаним наказом суду та встановлено боржнику строк самостійного виконання даного наказу суду до 06.11.2014 р. /а.с.79-80 у т.1/.

Однак, постановою старшого державного виконавця Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ від 30.03.2015 р. виконавчий документ наказ господарського суду Одеської області від 30.10.2012 р. у справі № 5017/2208/2012 повернуто стягувачу на підставі п.п.2, 5 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з відсутністю боржника за адресою, зазначеною у наказі, не здійснення ним виробничої діяльності, не виявленням майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу та безрезультатністю здійснених державним виконавцем заходів щодо розшуку такого майна.

Такі дії державного виконавця позивач/скаржник не оскаржив.

Скаржник звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення збитків, оскільки вважає, що бездіяльність ОСОБА_2 відділу ДВС Вінницького МУЮ по виконанню наказу господарського суду Одеської області від 30.10.2012 р. по справі № 5017/2208/2012 призвела до неможливості підприємством «Нива» одержати належні йому кошти в сумі 172021 грн.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з огляду на недоведеність наявності в діях відповідача ОСОБА_2 відділу ДВС Вінницького МУЮ всіх елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, зокрема, причинного звязку між збитками позивача та винними діями відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з урахуванням такого.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до ч.3 ст.11 ЗУ "Про державну виконавчу службу" передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно ч.2 ст.87 Закону України "Про виконавче провадження" збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

За ст.ст.1173 та 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Вищий господарський суд України у п.12 постанови Пленуму № 9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" розяснив, що у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст.11 Закону України "Про державну виконавчу службу", ст.87 Закону України "Про виконавче провадження", ст.1174 Цивільного кодексу України, маючи на увазі, що в таких випадках відповідачами можуть бути відповідні органи Державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України.

За змістом п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та п. 6 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 р. №02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" задоволення позовних вимог про стягнення збитків може вважатись законним та обґрунтованим в разі встановлення судом наявності в обставинах справи одночасно чотирьох умов. Ними є правил поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.

Судом встановлено факт неправомірної бездіяльністіпосадових осіб державної виконавчої служби, яка полягала у не вчиненні останніми дій з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 30.10.2012 р. у справі № 5017/2208/2012 та як наслідок неможливість стягнення коштів за судовим рішенням.

Разом з тим, для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання кредитором присудженого судом.

Залишається недоведеним, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на момент звернення позивача до відділу ДВС (15.11.2012 р.) із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу суду від 30.10.2012 р. у справі № 5017/2208/2012р. та й на момент прийняття господарським судом Одеської області рішення у вказаній справі (12.10.2012 р.) у ОСОБА_2 ВДВС перебувало на виконанні низка виконавчих документів про стягнення з боржника ТОВ «Домінікана» заборгованості на користь декількох стягувачів, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями постанов про відкриття виконавчих проваджень.

Відповідно до положень статті 44 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, стягнута з боржника, недостатня для задоволення всіх вимог за виконавчими документами, вона розподіляється державним виконавцем між стягувачами в порядку черговості, встановленому цією статтею. Вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнута сума недостатня для задоволення в повному обсязі усіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми.

Відтак, з огляду на значну кількість стягувачів, вимоги котрих задовольняються перед вимогами позивача, позивач не доводить, що за наявності у боржника ТОВ «Домінікана» коштів (матеріальних цінностей) такі кошти (цінності) були б внесені в рахунок погашення заборгованості за наказом господарського суду Одеської області від 30.10.2012 р., чи вистачило б вказаних коштів для погашення заборгованості згідно вказаного наказу суду.

Разом з тим, колегією суддів встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 01.12.2015 р. ОСОБА_3 управлінням Державної фіскальної служби у Вінницькій області на вимогу суду (за задоволеним клопотанням позивача) надані відомості про відсутність у боржника ТОВ «Домінікана» коштів (матеріальних цінностей) згідно з даними державних установ за період з 23.11.2012 р. по 30.10.2014 р., а саме:

- довідки УДАІ УМВС України у Вінницькій області від 21.05.2012 р. № 6426 за платником податків ТОВ «Домініканка» транспортних засобів не зареєстровано;

- довідки КП Вінницьке МБТІ від 16.05.2012 р. № 279999 в реєстрі прав власності обєкти нерухомого майна за ТОВ «Домінікана» не зареєстровано;

- довідки інспекції «Держтехнагляду» сільськогосподарська техніка за ТОВ «Домініканка» не зареєстрована.

В звязку з цим на підставі акту опису від 13.01.2012 р. № 32 в податкову заставу внесено активи, на які платник податку набуде прав в майбутньому на суму податкового боргу, а 19.01.2012 р. зареєстровано податкову заставу в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна /а.с.201-203 у т.1/.

Наведені відомості не спростовані іншими доказами в порядку ст.ст.33-34 ГПК України. Твердження позивача у клопотанні, поданому Рівненському апеляційному господарському суду 16.02.2016 р., про те, що боржник ТОВ «Домінікана» протягом вищезазначеного періоду проводив господарську діяльність і одержував достатні прибутки, за відсутності будь-яких доказів є припущенням, на якому не можуть грунтуватись висновки суду. При цьому позивач/скаржник жодним доказом не підтвердив, що самостійно звертався до відділу податкової міліції, про що стверджує у клопотанні.

Зазначене клопотання позивача/скаржника про витребовування інформації про господарські операції ТОВ «Домініканка» за період з 23.11.2012 р. по 30.10.2014 р. суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на норми ст.101 ГПК України та з урахуванням того, що інформація, про витребовування якої просить позивач/скаржник, була надана суду першої інстанції ОСОБА_3 управлінням Державної фіскальної служби у Вінницькій області на вимогу суду (за задоволеним клопотанням позивача) і була предметом оцінки суду першої інстанції /а.с.201-203 у т.1/, про що зазначено в оскаржуваному рішенні суду.

Також відсутність коштів та інших майнових цінностей, які рахувалися б за ТОВ «Домінікана» підтверджується наявними у справі копіями матеріалів виконавчого провадження, зі змісту яких вбачається, що здійсненими ОСОБА_2 ВДВС Вінницького МУЮ виконавчими діями по виконанню наказу від 30.10.2012 р. державним виконавцем не виявлено боржника за адресою, зазначеною у виконавчому документі, не знайдено жодного майна, яке рахується за боржником ТОВ «Домініканка» та на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

Тобто - які б дії не вчиняв державний виконавець виконати рішення суду не було обєктивної можливості через відсутність у боржника активів, що в свою чергу підтверджує відсутність причинно-наслідкового звязку між протиправною бездіяльністю органу ДВС і фактом збитків внаслідок неодержання коштів за наказом суду.

Крім того, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Домінікана" з 20.09.2012 р. за рішенням засновників перебуває в стані припинення. При цьому встановлено строк предявлення кредиторських вимог - до 28.11.2012 р.

Частиною 2 статті 112 ЦК України передбачено, що кредитор має право до затвердження ліквідаційного балансу юридичної особи звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду.

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до боржника ТОВ "Домінікана" з кредиторськими вимогами під час здійснення ліквідаційної процедури товариства в строк до 28.11.2012 р., що в свою чергу також дає підстави стверджувати про відсутність причинного звязку між діями ОСОБА_2 ВДВС Вінницького МУЮ та заподіяними позивачу збитками, оскільки, будучи конкурсним кредитором, позивач не скористався правом заявити у вказаний ліквідаційною комісією строк свої вимоги, тобто не вжив таких заходів для можливого їх задоволення.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для висновку, що протиправна поведінка відповідача ОСОБА_2 ВДВС є єдиною і достатньою причиною, яка призвела до збитків позивача/скаржника.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Вінницької області від 01.12.2015 р. у справі № 902/1197/15 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на нормах чинного законодавства і немає підстав для його скасування чи зміни за ст.104 ГПК України. Доводи скаржника не спростовують обґрунтованих висновків суду.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача науково-виробничого підприємства "Нива" товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення. Рішення господарського суду Вінницької області від 01.12.2015 р. у справі № 902/1197/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 902/1197/15 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.