РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016Справа №910/31988/15

За позовом Приватного підприємства "ВАКС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛАГОС ІНЖЕНІРІНГ"

про стягнення 772 942, 14 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Кулаковський Ю.А.

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "ВАКС" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛАГОС ІНЖЕНІРІНГ" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 774 492, 14 грн., у тому числі: 460 002, 00 грн. - основний борг, 216 200, 95 грн. - інфляційні втрати, 79 233, 77 грн. - пеня, 19 055, 42 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки товару № 14/07-01 від 14.07.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 18.01.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив.

Суд відзначає, що відповідач двічі повідомлявся ухвалами суду про дату, час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву Товариством з обмеженою відповідальністю "БЛАГОС ІНЖЕНІРІНГ" не подано, у судове засідання представників не направлено.

Так, частиною 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

З наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 04080, м. Київ, вул. Фрунзе, буд. 69.

Ухвали Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 та від 18.01.2015 судом направлено на зазначену у витязі адресу відповідача, проте до суду повернулися конверти з ухвалами суду від 22.12.2015 та від 18.01.2015 з відмітками: «інші причини, що не дали змоги виконати», «вибули».

Так, відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 15.02.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.07.2014 між Приватним підприємством "ВАКС" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БЛАГОС ІНЖЕНІРІНГ" (далі - покупець) укладено договір № 14/07-01 поставки товару, умовами якого передбачено, що постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві вогнезахисні матеріали в строки, асортименті, кількості і за цінами відповідно до видаткових накладних до договору, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його в порядку та строках, встановлених цим договором.

Відповідно до п.п. 4.1. та 4.2. договору, покупець оплачує товар в гривнях за договірними цінами, що визначені за одиницю товару у видаткових накладних та рахунках - фактурах. Факт оплати є погодженням сторонами договірної вартості товару та умов його поставки. На вартість товару нараховується ПДВ відповідно до чинного законодавства України. Сума договору визначається загальною вартістю поставленого за ним товару.

Згідно п. 4.3. договору, товар оплачується покупцем в гривні попереднім перерахуванням коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5-ти (п'яти) календарних днів з моменту отримання рахунку-фактури на поставку товару. Датою оплати є дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок покупця.

Пунктом 4.5. договору встановлено, що допускається поставка товару на умовах відстрочення оплати за наявності письмового узгодження сторонами такої поставки та наявності від покупця гарантійного листа по оплаті. Гарантійний лист надається на фірмовому бланку покупця за підписом його першої особи та печаткою і містить: посилання на договір, відомості про товар, сума і гарантійний кінцевий термін оплати товару.

Узгодженням (п. 4.5.) є будь-які письмово укладені сторонами документи щодо простаки на умовах відстрочення оплати. Узгодження є невідокремленими частинами договору (п. 4.6. договору).

Умовами п. 4.8. договору передбачено, що покупець у разі порушення ним положень п. 4.7. даного договору стосовно власних документів, визначених у п. 4.5. сплачує неустойку в розмірі десяти відсотків від вартості отриманого товару, а нарахування пені за затримку в розрахунках за товар здійснюється відповідно до умов його поставки за попередньою оплатою.

У відповідності до п. 5.2. договору, товар вважається поставленим за кількістю - згідно з видатковими накладними, за якістю - відповідно до Сертифікатів відповідності або іншими документами, підтверджуючими відповідність товару встановленим нормам.

Згідно п. 6.4. договору, за порушення строку розрахунків покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості товар, яка нараховується від кінцевої дати по оплаті товару (п. 4.3. договору або наданого ним гарантійного терміну оплати) до моменту погашення боргу за товар.

Договір вступає в силу з моменту його оформлення сторонами і діє по 31.12.2014, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання (п. 8.8. договору).

Відповідно до специфікації № 1 до договору № 14/07-01 від 14.07.2014, товар, що поставляється - «ФЕНИКС® СТС» вогнезахисний склад у відрах, на загальну суму 460 020, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві товар («ФЕНИКС® СТС» вогнезахисний склад у відрах) на загальну суму 460 020, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 14/07-01 від 14.07.2014, яка підписана представниками сторін та скріплена їх печатками.

Проте, відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 460 002, 00 грн.

Відповідач направив позивачу гарантійний лист від 14.07.2014 № 14/0-01м, в якому зобов'язався здійснити оплату поставленого товару, згідно специфікації № 1 до договору № 14/07-01 від 14.07.2014 в строк до 10.08.2014.

Листом від 14.07.2014 № 1-14/7 позивач надав відповідь на зазначений вище гарантійний лист відповідача, вказавши, що відстрочення розрахунків до 10.08.2014 можливе за умови укладення відповідного договору поставки, в додатках до якого проект договору поставки.

Листом від 26.02.2015 № 26/02-01м Товариство з обмеженою відповідальністю "БЛАГОС ІНЖЕНІРІНГ" повідомило Приватне підприємство "ВАКС", що затримка з оплати поставленого товару згідно видаткової накладної № 14/07-1 від 14.07.2014 обумовлена відсутністю фінансування від замовника будівництва ПАТ «Єнакіївський металургійний комбінат».

Позивач листом № 1/02-3 від 02.03.2015 надав відповідь, в якій повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "БЛАГОС ІНЖЕНІРІНГ", що Приватне підприємство "ВАКС" готове розглянути пропозицію про продовження терміну розрахунків з II кварталу 2015 року за умови укладання відповідної додаткової догоди до Договору № 14/07-01 від 14.07.2014.

Листом від 11.03.2015 № 11/03-01м відповідач повідомив позивача, що фінансування по об'єкту будівництва заплановано на ІІ квартал 2015 року і тільки після узгодження замовника нової вартості матеріалів стане можливим підписання запропонованої позивачем додаткової угоди до договору.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості у розмірі 460 002, 00 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 79 233, 77 грн. - пені за період з 15.07.2014 по 28.02.2015; 19 055, 42 грн. - 3% річних за період з 15.07.2014 по 30.11.201; 216 200, 95 грн. - інфляційних втрат за період з 15.07.2014 по 30.09.2015.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 14/07-01 поставки товару від 14.07.2014, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він і є договором поставки.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, поставив відповідачеві товар на загальну суму 460 002, 00 грн., який прийнятий останнім без зауважень по видатковій накладній.

Однак відповідач оплати поставленого товару не провів, доказів зворотного суду не надав.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, відповідно до п. 4.5. договору, допускається поставка товару на умовах відстрочення оплати за наявності письмового узгодження сторонами такої поставки та наявності від покупця гарантійного листа по оплаті. Гарантійний лист надається на фірмовому бланку покупця за підписом його першої особи та печаткою і містить: посилання на договір, відомості про товар, сума і гарантійний кінцевий термін оплати товару.

Узгодженням (п. 4.5.) є будь-які письмово укладені сторонами документи щодо поставки на умовах відстрочення оплати. Узгодження є невідокремленими частинами договору (п. 4.6. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звертався до позивача гарантійним листом від 14.07.2014 № 14/0-01м, в якому зобов'язався здійснити оплату поставленого товару, згідно специфікації № 1 до договору № 14/07-01 від 14.07.2014 в строк до 10.08.2014, тобто на умовах відстрочення оплати, разом з тим між сторонами всупереч умовам договору не було укладено відповідної додаткової угоди щодо відстрочення оплати за поставлений товар.

Таким чином, враховуючи те, що товар згідно видаткової накладної № 14/07-01 передано відповідачу 14.07.2014, суд приходить до висновку, що обов'язок відповідача здійснити оплату поставленого товару є таким, що настав з 15.07.2014.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 14/07-01 поставки товару від 14.07.2014 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 460 002, 00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 79 233, 77 грн. - пені за період з 15.07.2014 по 28.02.2015, 19 055, 42 грн. - 3% річних за період з 15.07.2014 по 30.11.2015 та 216 200, 95 грн. - інфляційних втрат за період з 15.07.2014 по 30.09.2015.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та встановив, що позивачем проведено нарахування пені за період більше 6 місяців.

За розрахунком суду, обґрунтованою визнається сума пені у розмірі 60 556, 43 грн., що розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання за період не більше 6 місяців, а саме з 15.07.2014 по 15.01.2015, а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 19 055, 42 грн. - 3% річних за період з 15.07.2014 по 30.11.2015 та 216 200, 95 грн. - інфляційних втрат за період з 15.07.2014 по 30.09.2015, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що останні відповідають вимогам чинного законодавства.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором № 14/07-01 поставки товару від 14.07.2014, з нього, в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню відповідача 19 055, 42 грн. - 3% річних за період з 15.07.2014 по 30.11.2015 та 216 200, 95 грн. - інфляційних втрат за період з 15.07.2014 по 30.09.2015.

Разом з тим, під час судового розгляду буду встановлено, що позивачем було не доплачено судовий збір у розмірі 23,25 грн.

Відповідно до п. 2.23. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника, скаржника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні (стаття 77 ГПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог Приватного підприємства "ВАКС", витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства "ВАКС" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛАГОС ІНЖЕНІРІНГ" (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, буд. 69, ідентифікаційний код - 34960163) на користь Приватного підприємства "ВАКС" (04053, м. Київ, вул. Ю. Коцюбинського, 7, офіс 5, ідентифікаційний код - 21698157) 460 002 (чотириста шістдесят тисяч дві) грн. 00 коп. - заборгованості, 60 556 (шістдесят тисяч п'ятсот п'ятдесят шість) грн. 43 коп. - пені, 19 055 (дев'ятнадцять тисяч п'ятдесят п'ять) грн. 42 коп. - 3% річних, 216 200 (двісті шістнадцять тисяч двісті) грн. 95 коп. - інфляційних втрат та 11 337 (одинадцять тисяч триста тридцять сім) грн. 22 коп. - судового збору.

3. Стягнути з Приватного підприємства "ВАКС" (04053, м. Київ, вул. Ю. Коцюбинського, 7, офіс 5, ідентифікаційний код - 21698157) до Державного бюджету України судовий збір у сумі 23 (двадцять три) грн. 25 коп.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 18.02.2016.

Суддя Бондарчук В.В.