ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року Справа № 904/6406/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:Є.Борденюк Д.Кривди, С.Могил,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановувід 07.12.2015
Дніпропетровського апеляційного господарського суду
у справі№ 904/6406/15
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доКомунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа"
простягнення 74 990 536,24 грн,
у судове засідання прибув представник
позивачаСтарчик А.А. (дов. від 18.04.2014 № 14-90),
заслухавши суддю-доповідача - Є. Борденюк, пояснення представника позивача та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду про стягнення з відповідача 74 990 536,24 грн заборгованості, з якої 39 734 930,26 грн основного боргу за договором від 05.12.2013 № 653/14-БО-5 купівлі-продажу природного газу, 21 532 858,52 грн втрат від інфляційних процесів за весь час прострочення, 12 036 541,72 грн пені та 1 686 205,74 грн 3 % річних.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2015 (суддя Т. Загинайко), залишеним без зміни постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 (колегія суддів: І.Науменко, І. Вечірко, В. Кузнецова), позовні вимоги задоволено частково шляхом присудження до стягнення з відповідача на користь позивача 39734930,26 грн заборгованості, 6013796,37 грн пені, 18701400,64 грн інфляційних втрат, 1 677 298,92 грн 3 % річних. У решті у задоволені позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані наступним.

05.12.2013 між НАК "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" укладений договір №653/14-БО-5 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір), відповідно до п.1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

Згідно з п.6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місцем поставки газу.

На виконання умов зазначеного вище договору, у період з січня по грудень 2014 року позивачем здійснено постачання відповідачеві природного газу на загальну суму 105066373,84 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі.

Натомість, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, відповідач за поставлений газ розрахувався лише частково, у загальній сумі 65 331 443,58 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором склала 39734930,26 грн. Відповідна заборгованість за Договором у розмірі 39 734 930,26 грн відповідачем визнана у повному обсязі.

У той же час, суми нарахованих позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних, відповідач вважає завищеними та помилковими з посиланням на п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14, з огляду на що, відповідачем у відзиві на позов визнано нарахування йому 18 142 290,88 грн інфляційних втрат.

З наданого позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат вбачається наявність помилки у визначенні періоду нарахування.

Так, згідно з пунктом 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені; відповідно до п. 3.2 вказаної постанови Пленуму розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.; при цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на здійснений судом з урахуванням зазначеного вище перерахунок, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 12 027 592,74 грн (за період з 15.02.2014 по 28.04.2015), інфляційних втрат у розмірі 18 701 400,64 грн (з березня 2014 року по березень 2015 року) та 3% річних у розмірі 1677298,92 грн (з 15.02.2014 по 28.04.2015).

У свою чергу, нараховану позивачем неустойку у вигляді пені відповідач просить зменшити, з огляду на наявність для цього передбачених ч.3 ст.551 ЦК України та п.3 ч.1 ст.83, ст.233 ГК України підстав.

Згідно зі ст.233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право господарського суду при прийнятті рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, передбачено також п.3 ст.83 розділу ХІ (Вирішення господарських спорів у першій інстанції) Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наявні у справі докази вжиття відповідачем необхідних та залежних від нього заходів для недопущення тривалого прострочення платежів; ступінь виконання боржником основного зобов'язання за договором, зокрема, визнання відповідачем суми основного боргу, часткову сплату основного боргу ще до порушення провадження у справі; значну заборгованість населення за спожитий газ та теплову енергію згідно з наданим відповідачем розрахунком дебіторської та кредиторської заборгованості; відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження ймовірності завдання чи наявність збитків позивача у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань, пеня підлягає до зменшення на 50%, тобто, до 6 013 796,37 грн.

З посиланням на вказане, здійснивши перерахунок 3 % річних, інфляційних втрат та пені, а також зменшивши на 50 % суму пені, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, позивач посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій при ухвалені оскаржуваних судових рішень норм права, просить рішення та постанову скасувати в частині відмови у стягненні 6022845,35 грн пені (у частині зменшення пені) та прийняти у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Місцевий господарський суд, висновки якого підтримані апеляційним господарським судом, з посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, ч. 1 ст.233 ГК України зменшив розмір пені на 50 % від належного до стягнення розміру.

Зменшення пені на 50 % судами визначено доцільним з посиланням на ступінь виконання боржником основного зобов'язання за договором; визнання відповідачем суми основного боргу; значну заборгованість населення за спожитий газ та теплову енергію перед відповідачем; відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження завдання позивачу збитків.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується як з тим, що викладені відповідачем у клопотанні про зменшення розміру пені обставини можуть бути оцінені судом підставою для застосування п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та ч. 1 ст.233 ГК України, так і з відповідністю принципу розумності розміру на який відповідна пеня зменшена судом, оскільки присудження до стягнення 50 % від належної до стягнення суми пені, з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов'язань та проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, а також засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов'язань.

З огляду на зазначене, підстав для скасування або зміни оскаржених судових рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 у справі № 904/6406/15 залишити без зміни.

Судді: Є. Борденюк

Д. Кривда

С. Могил