РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016Справа №910/21894/15
За позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком»

до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 15438819,02 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Чорноморець Я.А. (представник за довіреністю);

від відповідача - Крехальов А.А. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов, з урахуванням прийнятого судом в порядку ст.ст. 22, 55 ГПК України клопотання від 19.01.2016 про збільшення позовних вимог, про стягнення 14588755,56 грн. інфляційних нарахувань та 850063,46 грн. 3% річних за період з 07.12.2014 по 19.01.2016 у зв'язку з несвоєчасним перерахуванням Відповідачем Позивачу заборгованості по витратах, понесених Позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Відповідач проти позову заперечував, вказуючи на погашення ним заборгованості перед Позивачем, та на відсутність підстав для застосування до нього передбачених ст. 625 ЦК України санкцій, оскільки грошовими коштами, належними до перерахуванню Позивачу Відповідач не користувався, та оскільки їх перерахування у строк від Відповідача не залежало (було відсутнє фінансування).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які приймали участь у судових засіданнях, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Укртелеком» (Позивач) в особі Київської міської філії надавав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам м. Києва, які підпадають під дію Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про охорону дитинства» та «Про прокуратуру».

Відповідно до п. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ № 295 від 11.04.2012, споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з ч. 2 ст. 97 БК України, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ № 256 від 04.03.2002 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету», встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктом 2 вказаної Постанови встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Згідно п. 3 Порядку фінансування, затвердженого вказаною Постановою, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг м. Києва є Відповідач, Департамент соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Таким чином, відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг, здійснюється Відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі № 910/18930/14 у межах даних правовідносин було стягнуто з Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ПАТ «Укртелеком» в особі Київської міської філії 48518027 грн. 67 коп. заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з 01.09.2011 по 01.08.2014, та при цьому судом було встановлено, що загальна вартість послуг у вказаний період становила 68612444,13 грн., а стягнення рішенням суду було здійснено з урахуванням заяв позивача про зменшення позовних вимог та часткової оплати боргу відповідачем. Указане рішення суду набрало законної сили та його виконання спочатку відстрочувалось до 01.03.2015, а потім розстрочувалось частинами до 30.11.2015.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі № 910/7926/15-г у межах даних правовідносин було стягнуто з Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ПАТ «Укртелеком» в особі Київської міської філії суму заборгованості в розмірі 6246262 грн. 56 коп. по витратам Позивача внаслідок надання телекомунікаційних послуг з 01.08.2014 по 01.03.2015, та при цьому судом було встановлено, що загальна вартість послуг у вказаний період становила 13308402,74 грн., а стягнення рішенням суду було здійснено з урахуванням клопотання позивача про зменшення позовних вимог та часткової оплати боргу відповідачем на суму 7062140,18 грн. Указане рішення суду набрало законної сили.

Обставини, встановлені вищеописаними рішеннями судів не доводяться знову при вирішенні даного спору відповідно до ст. 35 ГПК України.

Натомість, предметом даного спору є стягнення з Відповідача 704255,41 грн. 3% річних та 14129742,86 грн. втрат від інфляції у зв'язку простроченням Відповідачем виконання грошових зобов'язань з оплати встановленої вищеописаними рішеннями Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі № 910/18930/14 та від 22.12.2015 у справі № 910/7926/15-г у заборгованості по витратах, понесених Позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Обставини прострочення Відповідачем виконання обов'язку з відшкодування Позивачу витрат, понесених останнім внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, встановлені вищеописаними рішеннями судів, тому також за ст. 35 ГПК України не потребують повторного встановлення та доведення, і тому заперечення Відповідача проти позову в частині відсутності у нього такого обов'язку (що строк виконання обов'язку не настав) судом відхиляються.

Отже, виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, Відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення втрат від інфляції та 3% річних за ст. 625 ЦК України.

Заперечення Відповідача проти застосування до нього положень ст. 625 ЦК України, оскільки відсутня його вина у порушенні грошового зобов'язання та оскільки він грошовими коштами не користувався, судом розглянуті та відхиляються з огляну на наступне.

За приписами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 року у справі N 3-142гс11.

Посилання Відповідача на неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення від оплати вартості наданих Позивачем послуг відповідно до ст. 33 ГПК України, оскільки відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення від обов'язку оплатити за надані послуги та відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна позиція зазначена в постановах Вищого господарського суду України №2/96-1721 від 21 липня 2011р., №16/5005/7051/2011 від 10 січня 2012р., №922/2029/13 від 28 жовтня 2013р., 902/612/13 від 18 листопада 2013р., 922/5320/13 від 22 липня 2014р.

Відхиляються також посилання Відповідача на положення ст. 23 БК України, оскільки за змістом частини 2 ст. 617 ЦК України, частини 2 ст. 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 року у справі №3-28гс12.

За змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 у справі N 113цс14.

Розрахунки втрат від інфляції та 3% річних судом перевірені та визнані обґрунтованими і арифметично правильними (зокрема, оскільки розраховані Позивачем санкції не перевищують дозволені до стягнення згідно з законом), а їх розмір є доведеним залученими Позивачем до справи вищеописаними доказами, а також відсутністю їх спростування з боку Відповідача.

При цьому судом враховано, що станом на момент винесення даного рішення заборгованість Відповідача за рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі № 910/7926/15-г складає 6246262 грн. 56 коп., а посилання Відповідача на погашення частини цієї заборгованості платіжними дорученнями від 30.11.2015 та від 04.12.2015 судом відхиляється, оскільки ці погашення відбувалися до винесення судом рішення у справі №910/7926/15-г та оцінка цим оплатам вже була надана до винесення рішення, і суд вийшов на суму боргу 6246262 грн. 56 коп., тому оцінка вказаним оплатам повторно в порядку ст. 35 ГПК України судом не надається.

Також судом відхиляються посилання Відповідача на необхідність врахування у погашення заборгованості, встановленої вищеописаними рішеннями Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі № 910/18930/14 та від 22.12.2015 у справі № 910/7926/15-г, проплати в сумі 4265682 грн. здійсненої 23.12.2015, оскільки у призначенні платежу вказаного платіжного доручення №1552 вказано, що оплата здійснена як «погашення кредиторської заборгованості окремих категорій громадян за послуги зв'язку (через електроенергію) реєстр 219 від 02.12.2015 спільне протокольне рішення 20-26 від 18.12.2015 поточний борг», тому Позивачем даний платіж було обгрунтвоано зараховано не у погашення старих заборгованостей (Позивач не наділений правом змінювати призначення платежу проведених Відповідачем оплат), а у погашення поточної заборгованості Відповідача, яка не є предметом спору.

Інші доводи сторін, наведені ними у наданих суду поясненнях, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, оскільки на результат вирішення спору (задоволення позову) не вплинуть.

Отже, позовні вимоги про стягнення 14588755,56 грн. інфляційних нарахувань та 850063,46 грн. 3% річних за період з 07.12.2014 по 19.01.2016 підлягають задоволенню.

Судовий збір за ст. 49 ГПК України за звернення Позивача до суду з даним позовом покладається на Відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85, 111-28 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (03165, м. Київ, просп. Комарова, 7;ідентифікаційний код 37441694) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 18; ідентифікаційний код 215605 (чотирнадцять мільйонів п'ятсот вісімдесят вісім тисяч сімсот п'ятдесят п'ять) грн. 56 коп. інфляційних нарахувань, 850063 (вісімсот п'ятдесят тисяч шістдесят три) грн. 46 коп. 3% річних, а також 73080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.02.2016

Суддя Сташків Р.Б.