ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2016 р.Справа № 916/3381/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання Г.Є. Бєлянкіній,

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність НАС№726680 від 16.12.2015;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність №6 від 04.01.2016;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт

на рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2015

у справі №916/3381/15

за позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України

до відповідача: Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт

про стягнення 3657819,06 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.12.2015 у справі №916/3381/15 (суддя С.П. Желєзна) позовні вимоги задоволено: стягнуто з Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт (далі ДП „Іллічівський морський торговельний порт ) на користь Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (далі - ДП „Адміністрація морських портів України) три відсотки річних в сумі 110310,99 грн та збитки від інфляції в сумі 3547508,07 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство Іллічівський морський торговельний порт звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2015 у справі №916/3381/15 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що місцевим господарським судом безпідставно не застосовано статтю 62, пункт 2 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки існує рішення господарського суду, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав (а.с. 156-159).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу висловив заперечення проти її задоволення (а.с. 166-167).

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

31.03.2014 між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" («власник») та Державним підприємством "Іллічівський морський торговельний порт" («сервітуарій») був укладений договір майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) №57-П-ІЛФ-15/97-О (далі договір №57-П-ІЛФ-15/97-О від 31.03.2014), за умовами якого власник, на визначених договором умовах оплати, надає сервітуарію право обмеженого користування належними власнику гідротехнічними спорудами (нерухомим майном), розташованими в акваторії Іллічівського морського порту, а саме: причали № 1(архівний номер паспорту 85103), №2 (архівний номер паспорту 85104), №7 (архівний номер паспорту 84719), №9 (архівний номер паспорту 84721), №10 (архівний номер паспорту 84722), №12 (архівний номер паспорту 85105), №14 (архівний номер паспорту 85106), №15 (архівний номер паспорту 85235), №16 (архівний номер паспорту 85236), №17 (архівний номер паспорту 85237), №19 (архівний номер паспорту 85312), №20 (архівний номер паспорту 85313), №21 (архівний номер паспорту 85314), №22 (архівний номер паспорту 85315), №28 (архівний номер паспорту 84723). При цьому, право користування сервітуарієм причалом обмежується виконанням навантажувально-розвантажувальних робіт силами і засобами сервітуарія. Сервітут не підлягає відчуженню, строк сервітуту з 01.01.2014 по 31.12.2014 (а.с. 10-14).

Цей договір набирає чинності з дня його укладання, але регулює взаємовідносини між сторонами починаючи з 01.01.2014 у відповідності до статті 631 Цивільного кодексу України, окрім користування та оплати за користування сервітуарієм 4-ю секцією причалу №9. У цій частині договір регулює взаємовідносини між сторонами з 01.03.2014. Договір діє до 31.12.2014, а в частині розрахунків до 31.01.2015, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором (пункт 7.1 договору №57-П-ІЛФ-15/97-О від 31.03.2014).

Згідно з пунктами 2.1, 2.2, 2.3 договору №57-П-ІЛФ-15/97-О від 31.03.2014 плата за сервітут на рік становить: за причал №1- 1855211,53 грн; за причал №2 1132428 грн; за причал №7 166898,60 грн; за причал №9 248837,50 грн; за причал №10 2993756,15 грн; за причал №12- 399486 грн; за причал №14 880141,50 грн; за причал №15 1167775 грн; за причал №16 1619772 грн; за причал №17 1514990 грн; за причал №19 1519207,80 грн, за причал №20 856344 грн; за причал № 21 61480 грн; за причал №22 685420 грн; за причал №28 903126,30грн. При цьому, місячна плата за сервітут розраховується виходячи з кількості календарних днів у звітному місяці та наведена у додатку №1 до Договору. ПДВ нараховується відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 2.5 договору №57-П-ІЛФ-15/97-О від 31.03.2014 оплата сервітуту здійснюється не пізніше 31.01.2015 на підставі рахунків власника, що направляються сервітуарію до 8 числа місяця наступного за звітним.

На виконання умов договору, Іллічівською філією ДП Адміністрація морських портів України були виставлені рахунки ДП Іллічівський морський торговельний порт №7551 від 31.03.2014, №8032 від 30.04.2014, №12271 від 31.05.2014, №14106 від 30.06.2014, №17210 від 31.07.2014, №20578 від 31.08.2014, №23374 від 30.09.2014, №26172 від 31.10.2014, №26172 від 31.10.2014, №28075 від 30.11.2014, №30724 від 31.12.2014 на загальну суму 18184015,23 грн (а.с.18-34, 37-65).

В порушення прийнятих на себе зобовязань за договором майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) №57-П-ІЛФ-15/97-О від 31.03.2014, Державне підприємство Іллічівський морський торговельний порт своєчасно не внесло плату за користування сервітутом, у звязку з чим утворилась заборгованість в сумі 9725485,64 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.04.2015, яке було залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 01.09.2015, у справі №916/729/15-г за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії ДП Адміністрація морських портів України до Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт про стягнення 9725485,64 грн (далі справа №916/729/15-г) стягнуто з Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України заборгованість у сумі 9725485,64 грн (а.с. 107-116).

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, факт порушення Державним підприємством „Іллічівський морський торговельний порт прийнятих на себе зобовязань за договором майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) №57-П-ІЛФ-15/97-О від 31.03.2014 щодо несвоєчасного внесення плати за користування сервітутом колегія суддів вважає доведеним, оскільки такий факт встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили.

Із матеріалів справи також вбачається, що рішення Господарського суду Одеської області від 14.04.2015 було виконано 19.06.2015, про що свідчить банківська виписка по рахунку позивача (а.с. 35-36).

Відповідно до частини другої статті 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Зобовязання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Статтями 610, 612 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання, в свою чергу, згідно вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу вимог статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалось вище та як вбачається з матеріалів справи, Державним підприємством Іллічівський морський торговельний порт своєчасно не виконано зобовязання щодо сплати основної заборгованості за договором майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) №57-П-ІЛФ-15/97-О від 31.03.2014, а тому враховуючи наведені вище норми права місцевим господарським судом правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача три процента річних за період з 01.02.2015 по 18.06.2015 включно в сумі 110310,99 грн та інфляційні втрати в сумі 3547508,07 грн за період з лютого місяця 2015р. по червень місяць 2015р.

Доводи скаржника щодо необхідності припинення провадження у даній справі з підстав існування рішення господарського суду між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки предметом спору у справі №916/729/15-г було стягнення основної заборгованості в сумі 9725485,64 грн, в той час як предметом спору у даній справі є стягнення 3657819,06 грн 3% процентів річних та інфляційних втрат.

З огляду на викладене та враховуючи, що доводи апелянта щодо порушення Господарським судом Одеської області норм права при прийнятті рішення від 09.12.2015 у справі №916/3381/15 не знайшли свого підтвердження, підстави для зміни чи скасування оспореного судового акта колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2015 у справі №916/3381/15 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 24.02.2016.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна