ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р.Справа № 916/4780/15

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Горбатюку Р.О.

за участю представників сторін :

Від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 04.01.2016р.;

Від відповідача: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/4780/15:

За позовом: Публічного акціонерного товариства "ОДЕСАГАЗ";

До відповідача: Комунального закладу "Обласний притулок для дітей "Світанок" служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації;

про стягнення 239051,93 грн.;

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство „Одесагаз (далі Позивач) звернулось до господарського суду із позовом до комунального закладу „Обласний притулок для дітей „Світанок служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за поставлений природний газ, пені, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасну сплату за спожитий газ за Договорами № 008220-БТ(14) та № 008220-БТ(15) на постачання, за регульованим тарифом та розподіл природного газу для установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету (далі Договір), що укладені між сторонами у справі з тих підстав, що відповідач неналежним чином виконує умови Договорів, у звязку з чим за ним утворився боргу в сумі 239051,93 грн.

Під час розгляду справи позивачем 08.02.2016р. надані уточнення позовних вимог, у яких зазначає про сплату відповідачем 30.11.2015 р. та 25.12.2015 р. основної суми боргу в розмірі 134050,17 грн. і просить стягнути з відповідача суми пені, 3 % річних та інфляційних втрат, всього в сумі 105001,76 грн.

Представник відповідача в засіданні суду 08 лютого 2016р. надав відзив на позов у якому зазначив, що заборгованість перед позивачем виникла станом на 16.11.2015 р.. Але за актом звірки взаєморозрахунків станом на 27.11.2015 р. сума боргу становить 134050,17 грн. Тобто заборгованість виникла станом на 27.11.2015р. Позов направлений до господарського суду 26.11.2015 р. Жодного попередження з боку позивача про наявність боргу до відповідача не надходило.

Платіжними дорученнями від 30.11.2015 р. та від 24.12.2015 р. відповідачем сплачено боргу в сумі 44 530 грн. та 89 520,17 грн. відповідно, тобто всього сплачено боргу в сумі 134 050, 17 грн.

З наведеного відповідач просить відмовити у позові про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат в сумі 105001,76 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01 лютого 2016 р. за клопотанням відповідача строк вирішення спору продовжений на 15 днів до 16 лютого 2016р. за правилами ст. 69 ГПК України

В засіданні суду оголошувалась перерва з 08.02.2016 р. по 15.02.2016р. за правилами ст. 77 ГПК України.

В засіданні суду 15.02.2016р. за правилами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представників сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулює правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як випливає з матеріалів справи, 28.01.2014р. та 24.06.2015 р. між сторонами у справі укладені вищевказані Договори.

За п. 11.1 Договору від 28.01.2014 р. він набирає чинності з дня його підписання та укладається на термін до 31 грудня 2014 р. та розповсюджує свою дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01.01.2014 р.

За п. 11.1 Договору від 24.06.2015 р. він набирає чинності з дня його підписання та укладається на термін до 30 червня 2015 р. та розповсюджує свою дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01.01.2014 р.

05.01.2015 р. Постачальником та Споживачем було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору від 28.01.2014 р. за п.2 якої Сторони домовились продовжити термін дії Договору до 15 квітня 2015 р.

Пунктом 5.1 Договорів передбачено, що розрахунки за реалізований газ здійснюються за цінами, що встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. (НКРЕ).

Пунктом 5.3 Договору визначено, що постачальник зобовязується розміщувати інформацію про ціну газу та її складові на своєму офіційному веб-сайті та засобах масової інформації.

Пунктом 5.6 Договору визначено, що оплата за постачання природного газу здійснюється Споживачем грошовими коштами шляхом поточного перерахування на розрахунковий рахунок Постачальника протягом місяця поставки 100% вартості запланованих обсягів газу.

У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

Пунктом 5.8 Договору визначено, що Постачальник маж право грошові кошти, отримані від Споживача за газ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення.

Відповідачеві поставлявся газ у період з листопада 2014 року по березень 2015 р. загальної кількістю 38,388тис.м3 на суму 313338,57 грн., про що свідчать розрахунок вартості поставленого газу та акти приймання передачі газу та відповідачем не оспорюється.

Відповідачем сплачено 172 674,81 грн. за поставлений газ, у звязку з чим за ним станом на 16.11.2015 р. утворилась заборгованість в сумі 134050,17 грн.

Підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 Договорів передбачено, що у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із споживача стягується пеня, у розмірі подвійної облікової ставки Нацбанка України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі п.п. 7.2.1 п. 7.2 Договорів, ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачеві нараховано :

- пені в сумі 53 572,65 грн. по рахункам:

- за грудень 2015 р. за період з 11.01.2015.р по 07.04.2015 р.,

- за січень 2015 р. за період з 11.02.2015 р. по 31.07.2015 р.

- за лютий 2015 р. за період з 11.03.2015 р. по 10.09.2015 р.

- за березень 2015 р. за період з 11.04.2015 р. по 11.10.2015 р.

- 3% річних, за ті ж періоди, що і пені, в сумі 3 345,57 грн.;

- інфляційні втрати за період з 11.01.205 р. по 16.11.2015 р. на суму 48083,54 грн., згідно наданого позивачем розрахунку.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок сум стягнення суд приймає його до уваги та вважає правильним. Зворотнього відповідачем в порядку ст. 33 ГПК України не доведено.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.І ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько - правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушника господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою господарсько - правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу приписів частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Неустойкою відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Частиною 3 цієї ж статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 року визначено, що пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних простроченої суми, якщо законом або договором не передбачений інший розмір відсотків.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать кредитору.

Підсумовуючи викладене, суд вважає вимоги Позивача законними, обґрунтованими, доведеними наявними у справі доказами і тому підлягаючими задоволенню в повному обсязі з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

Зазначенне відповідачем у відзиві на позов прохання відмовити у стягненні штрафних санкцій суд відхиляє, так як відповідач є боржником, який прострочив виконання грошового зобов'язання за вказаними Договорами і тому на вимогу кредитора (Позивача) зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, пені та 3 % річних.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторни пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального закладу "Обласний притулок для дітей "Світанок" служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації (65033, м. Одеса, вул. Василя Стуса, 2-Б, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» (65003, м. Одеса, вул. Одарія, 1, ) суму пені у розмірі 53572 (пятдесят три тисячі пятост сімдесят дві) грн. 65 коп., 3% річних у розмірі 3345 (три тисячі триста сорок пять) грн. 57 коп., інфляційні у сумі 48083 (сорок вісім тисяч вісімдесят три) грн. 54 коп. та судовий збір у сумі 3585 (три тисячі пятост вісімдесят пять) грн. 78 коп.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 22 лютого 2016 р.

Суддя М.І. Никифорчук