РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016Справа №910/32380/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "МАЙСТЕР-КЛАС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РІТЕЙЛ-ТОРГ"

про стягнення 87 862, 50 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Говоров І.В.

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "МАЙСТЕР-КЛАС" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РІТЕЙЛ-ТОРГ" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 87 862, 50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу № 82 від 26.10.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.12.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 21.01.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано виконати вимоги суду.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

22.02.2016 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав заяву про заміну адреси для листування, в якій просив суд направляти кореспонденцію за адресою: 01001, м. Київ, вул. Еспланадна, 34/2, оф. 3

Також, 22.02.2016 представник відповідача подав заяву про фіксацію судового процесу звукозаписувальними технічними засобами.

Крім того, 22.02.2016 представник відповідача подав зустрічну позовну заяву про визнання частково виконаним Товариством з обмеженою відповідальністю "РІТЕЙЛ-ТОРГ" зобов'язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "МАЙСТЕР-КЛАС" на суму 57 563, 28 грн., яка фактично є письмовими пояснення по справі.

Так, 22.02.2016 через загальний відділ діловодства суду Товариство з обмеженою відповідальністю "РІТЕЙЛ-ТОРГ" подало апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.01.2016 про відкладення розгляду справи № 910/32380/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "РІТЕЙЛ-ТОРГ" апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.01.2016 про відкладення розгляду справи № 910/32380/15.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та на виконання вимог ухвали суду від 25.12.2015 надав докази зарахування судового збору у розмірі 1 317, 94 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, через загальний відділ діловодства суду подав заяву про відкладення розгляду справи та продовження розгляду справи на 15 днів.

Представник позивача заперечував проти клопотання про відкладення розгляду справи та продовження розгляду справи на 15 днів.

Розглянувши подане відповідачем клопотання про продовження строків розгляду справи, суд зазначає, що у відповідності до приписів ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Відповідно до п. 3.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", продовження передбачених частинами першою і другою статті 69 ГПК строків вирішення спору можливе лише у виняткових випадках за клопотанням сторони і не більше як на п'ятнадцять днів (частина третя цієї статті ГПК); якщо таке продовження здійснюється два і більше разів, сукупна його тривалість також не може перевищувати п'ятнадцяти днів. Чи є той чи інший випадок винятковим вирішує суд з урахуванням конкретних обставин даної справи, в тому числі її складності, кількості учасників судового процесу, значного обсягу доказів, які підлягають збиранню та оцінці тощо. Ухвала про продовження строку вирішення спору виноситься тим же складом суду, який розглядає справу по суті. Продовження цього строку можливе у порядку і з підстав, зазначених у частині третій статті 69 ГПК.

Продовження строку розгляду справи здійснюється господарським судом у будь-який з наведених далі способів шляхом зазначення у відповідній ухвалі: а) кількості днів, на який продовжено строк, або б) певної дати, до якої продовжено строк (якою може бути й дата наступного судового засідання), або в) як кількості днів, так і певної дати, до якої продовжено строк.

Продовження строку розгляду справи відбувається з ініціативи та за клопотанням сторони. З урахуванням особливостей конкретної справи, її складності, великого обсягу доказів, кількості осіб, що беруть участь у справі, суд може дійти висновку про необхідність продовження строку розгляду справи.

Оскільки суд, у даному випадку не вбачає підстав для продовження строків розгляду справи, враховуючи повторну неявку у судове засідання представників відповідача, відповідно у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання та продовження строку розгляду справи відмовляє.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 22.02.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "МАЙСТЕР-КЛАС" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІТЕЙЛ-ТОРГ" (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу № 82, умовами якого передбачено, що продавець передає у власність протягом строку дії даного договору, а покупець приймає та оплачує на умовах та в порядку, визначених даним договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в накладних, що засвідчують передачу-приймання товару, та є невід'ємними частинами даного договору.

Сума кожної поставленої партії товару визначається згідно з видатковою накладною (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 2.3. договору, покупець зобов'язаний оплатити 100 % суми, вказаній у відповідній накладній, кожної отриманої партії товару наступним чином:

- 75 % суми, вказаній у відповідній накладній на протязі 30 (тридцяти) календарних днів, з дати отримання товару;

- 25 % суми, вказаній у відповідній накладній на протязі 45 (сорока п'яти) календарних днів, з дати отримання товару.

День отримання продукції є першим днем строку оплати.

Згідно п. 3.1. договору, продукція поставляється за попереднім письмовим або усним замовленням покупця, в якому сторони узгоджують умови відвантаження товару (найменування, кількість, ціну).

На підставі п. 3.1. договору, продавець виставляє покупцю рахунок фактуру (п. 3.2. договору).

Пунктом 3.4. договору встановлено, що уповноважений представник покупця перевіряє товар по найменуванню, кількості, ціні та затверджує своїм підписом видаткову накладну. При цьому особа, відповідальна за приймання продукції, вважається уповноваженою стороною підписувати накладні до даного договору.

Умовами п. 5.2.2. договору передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити передану йому продукцію в строк передбачений п. 2.3. даного договору.

Даний договір набирає сили з моменту його підписання і діє до 31.12.2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачеві товар (картон Avanta Prima 230 г/м2 70*100 см) на загальну суму 92 862, 50 грн., що підтверджується видатковими накладними № 2473 від 26.10.2015 на суму 47 437, 50 грн. та № 2472 від 26.10.2015 на суму 45 425, 00 грн., а також виставленим рахунком на оплату № 2611 від 26.10.2015 (копії в матеріалах справи).

Проте, відповідач за поставлений товар розрахувався частково у розмірі 5 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 257 від 03.12.2015, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 87 862, 50 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості у розмірі 87 862, 50 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 82 від 26.10.2015, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, поставив відповідачеві товар на загальну суму 92 862, 50 грн., що прийнятий останнім по накладним без зауважень.

Однак відповідач оплати поставленого товару в повному обсязі не провів, доказів зворотного суду не надав.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи строки оплати, встановлені в п. 2.3. договору купівлі-продажу № 82 від 26.10.2015, відповідач зобов'язаний був оплатити повну вартість товару, протягом 45 календарних днів з дати отримання товару, тобто до 11.12.2015.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору купівлі-продажу № 82 від 26.10.2015 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 87 862, 50 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд відзначає наступне.

Згідно ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

Оскільки інтереси позивача у судових засіданнях представляв адвокат Говоров І.В. (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2961 від 21.06.2007), який діяв на підставі довіреності від 01.06.2015, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "МАЙСТЕР-КЛАС", платіжним дорученням № 390 від 21.12.2015, підтверджується сплата 17 572, 50 грн. за послуги адвоката, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідача 17 572, 50 грн. витрат на послуги адвоката.

Крім того, при подачі позову до Господарського суду міста Києва позивачем було переплачено судовий збір в сумі 99, 95 грн., так як, виходячи із заявленої ціни позову у даній справі, в силу вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір» позивач зобов'язаний сплатити судовий збір в сумі 1 218, 00 грн., однак сплатив - 1 317,95 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "МАЙСТЕР-КЛАС" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РІТЕЙЛ-ТОРГ" (03057, м. Київ, вул. Ежена Потьє, буд. 12, ідентифікаційний код - 39524740) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "МАЙСТЕР-КЛАС" (04086, м. Київ, вул. Ольжича, 18-А, кв. 20, ідентифікаційний код - 33446898) 87 862 (вісімдесят сім тисяч вісімсот шістдесят дві) грн. 50 коп. - заборгованості, 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. - судового збору та 17 572 (сімнадцять тисяч п'ятсот сімдесят дві) грн. 50 грн. - витрат на оплату послуг адвоката.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "МАЙСТЕР-КЛАС" (04086, м. Київ, вул. Ольжича, 18-А, кв. 20, ідентифікаційний код - 33446898) надмірно сплачений судовий збір у розмірі 99 (дев'яносто дев'ять) грн. 95 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 26.02.2016.

Суддя Бондарчук В.В.