РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016Справа №910/30289/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»
ДоПриватного підприємства «ТРЕЙДІМПЕКС»
Простягнення 172 993, 55 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

від позивача: Половінкін О.В. - за дов.;

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення з останнього на свою користь попередню оплату за Договором №ОДН 221 П-С в розмірі 123 319, 80 грн., пеню в розмірі 5 549, 39 грн., штраф в розмірі 8 632, 39 грн. та проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 35 491, 97 грн.

Відповідач у судові засідання не з'являвся, представників не направляв, про поважні причини неявки суд не повідомив, пояснень, витребуваних ухвалою суду від 02.12.2015 про порушення провадження у справі та ухвалою суду від 21.01.2016 про відкладення розгляду справи не подав.

Відповідно до вимог ст. 64 ГПК України судом було здійснено належне повідомлення відповідача про розгляд справи.

Ухвала суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання була надіслана за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 01025, м. Київ, вул. Десятина, буд. 7. Дані ухвали суду від 02.12.2015 та від 21.01.2016 були отримані відповідачем, що підтверджується повернутими суду рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (ухвали суду від 02.12.2015 та ухвали суду від 21.01.2016) з зазначенням: „ вручено за довіреністю Приходько ".

На призначене судове засідання 11.02.2016р., представник відповідача не з'явився, витребуваних судом доказів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення судового засідання з зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив, хоча про дату та час їх проведення повідомлений належним чином, про що зокрема свідчить наявний у матеріалах справи оригінал поштового відправлення, з якого слідує, що поштова кореспонденція з ухвалою суду про відкладення судового засідання була вручена відповідачу 01.02.2016р.

Отже, відповідач завчасно був повідомлений про місце, дату та час судового засідання.

Підстав, які б перешкоджали вирішити спір по суті судом не встановлено.

За таких обставин, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

За клопотанням позивача, з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, спір у даній справі вирішено у строк у відповідності п. 3 ст. 69 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2014 року між Позивачем та Відповідачем був укладений договір поставки № ОДН 221 П-С (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Відповідач зобов'язався передати у власність Позивача зерно українського походження врожаю 2014 року (надалі - Товар), а Позивач - прийняти та оплатити Товар відповідно до умов даного Договору.

Згідно з п. 3.3. Договору кількість, строк та місце поставки, ціна та загальна вартість Товару для кожної партії, що поставляється згідно Договору, визначається в специфікаціях до цього Договору, які підписуються сторонами щодо кожної партії Товару та є невід'ємними частинами (додатками) цього Договору.

Відповідно до п. 4.2. Договору датою поставки Товару вважається дата переоформлення Товару на ім'я Позивача за складським документом на зерновому складі (надалі - Склад). Дата видаткової накладної співпадає з датою переоформлення Товрау на ім'я Позивача за складським документом на складі.

Згідно з п. 5.1. Договору оплата Товару, що поставляється за даним Договором, проводиться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Відповідача протягом строку зазначеного в специфікаціях.

За умовами п. 5.2. Договору датою оплати Товару вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Позивача.

Судом встановлено, що на виконання умов п. 5.1. Договору Позивач перерахував Відповідачу, згідно рахунків на оплату, грошові кошти в розмірі 1 614 187, 20 грн., що підтверджуєься банківськими виписками, належні копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Проте, Відповідач виконав свої зобов'язання за Договором частково, а саме здійснив поставку Товару на загальну суму 1 490 867, 40 грн., що підтверджується видаковими накладними, належні копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Таким чином, Відповідач не здійснив поставку Товару на користь Позивача на загальну суму 123 319, 80 грн., чим порушив передбачені умовами Договору зобов'язання щодо належної поставки Товару.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

Договір поставки №ОДН 221 П-С від 01.07.2014 за своєю правовою природою є договором про поставку та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Пунктом 9.5. Договору встановлено, що у випадку прострочення зобовязання по поставці Товару визначеного специфікацією більш як на 30 календарних днів, Позивач може частково або в повному обсязі відмовитись від Договору і вимагати від Відповідача повернення оплачених коштів по даному Договору (у випадку їх здійснення). В цьому випадку Відповідач зобов'язаний протягом 3 банківських днів з моменту отримання письмової та/ або факсової вимоги Позивача про повернення коштів, повернути Позивачу всі оплачені кошти по даному Договору.

Згідно з п. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Листом №130-2-12/4038 від 10.08.2015 Позивач звернувся до Відповідача з вимогою виконати негайно зобов'язання щодо поставки Товару по Договору на суму 123 319, 80 грн., а у разі неможливості поставки Товару сплатити Позивачу грошові кошти в розмірі 123 319, 80 грн. у строк до 14.08.2015.

Однак, Відповідач не поставив Позивачу Товар на суму 123 319, 80 грн. та не повернув Позивачу грошові кошти в розмірі 123 319, 80 грн.

Відповідно до п. 11.1. Договору, Договір діє до 30.06.2015, а в частині розрахунків та поставки Товару - до повного виконання своїх зобов'язань.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується факт не поставки Товару Позивачу на суму 123 319, 80 грн. та не повернення на користь Позивача грошових коштів в розмірі 123 319, 80 грн.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Право на повернення на свою користь згідно умовами Договору суми попередньої оплати в розмірі 123 319, 80 грн. Позивачем належним чином доведене, документально підтверджене і Відповідачем не спростоване, і тому сума попередньої оплати за спірним Договором в розмірі 123 319, 80 грн. має бути стягнута з Відповідача на користь Позивача.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплату неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України зазначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 9.4 Договору визначено, що у випадку не поставки або несвоєчасної поставки Товару згідно умов Договору, Відповідач сплачує Позивачу на вимогу останнього пеню у розмірі 0,1 % загальної вартості непоставленої партії Товару за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 9.5. Договору визначено, що у випадку прострочення зобов'язання по поставці Товару визначеного специфікацією більш як на 30 календарних днів, Відповідач сплачує Позивачу також штраф в розмірі 7% від загальної вартості непоставленої вартості Товару.

Вище зазначені пункти Договору цілком відповідають положенням ч. 2 ст. 231 ГК України, відповідно до якої за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня 0, 1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцяти днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, порушення Відповідачем умов Договору щодо поставки Товару є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки (пені та штрафу).

Тому, Позивачем також правомірно заявлена вимога про стягнення з Відповідача пені та штрафу за неналежне виконання зобов'язання, відповідно до Договору.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення.

Таким чином, відповідно до ст. ст. 546, 549 ЦК України, ст. ст. 230, 231 ГК України та згідно з п. п. 9.4., 9.5. Договору Відповідач зобов'язаний сплатити на користь Позивача пеню у розмірі 0,1 % у сумі 5 549, 39 грн. та штраф у розмірі 7% у сумі 8 632, 39 грн.

Щодо стягнення з Відповідача суми процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 35 491, 97 грн., суд зазначає наступне:

За нормами ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами не встановлені договором поставки №ОДН 221 П-С від 01.07.2014.

Позивач просить суд застосувати до договору поставки положення про позику та стверджує, що у випадку, коли договором та законом за користування чужими грошовими коштами на період прострочення виконання зобов'язання розмір процентів не встановлений, відповідно до ч.1 чст.8 ЦК України за аналогією повинна застосовуватись ч.1 ст. 1048 ЦК України, згідно до якої, якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Суд не приймає твердження Позивача щодо застосування до договору поставки положення про позику, оскільки чинним законодавством не передбачено можливість застосування до договору поставки положень про позику, договори поставки і позики є різними за своєю правовою природою та регулюють різні види правовідносин, а тому застосування до спірних правовідносин положення ст. 1048 ЦК України є безпідставним.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про відмову Позивачу в задоволені позовних вимог у частині стягнення суми процентів в розмірі 35 491, 97 грн. за користування чужими грошовими коштами.

Таким чином, задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача суми попередньої оплати проведеної останнім на користь Відповідача на виконання умов Договору, а також підлягає стягненню пеня та штраф за неналежне виконання зобов'язань за Договором.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати по оплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «ТРЕЙДІМПЕКС» (01025, м. Київ, вул. Десятина, буд. 7; Код: 39209203) на користь Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1; Код: 37243279) попередню оплату в розмірі 123 319 (сто двадцять три тисячі триста дев'ятнадцять) грн. 80 коп., пеню в розмірі 5 549 (п'ять тисяч п'ятсот сорок дев'ять) грн. 39 коп., штраф в розмірі 8 632 (вісім тисяч шістсот тридцять дві) грн. 39 коп. та судовий збір в розмірі 2 062 (дві тисячі шістдесят дві) грн. 71 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

В решті частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.02.2016р.

Суддя І.І.Борисенко