ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016р. Справа№ 914/1/16

Суддя господарського суду Львівської області, ОСОБА_1 розглянувши матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (м. Львів)

до відповідача: Державного підприємства Львівський державний центр науки, інновацій та інформатизації (м. Львів)

про: стягнення 234024,75 грн. боргу за спожиту активну електроенергію, 734,31 грн. за реактивну електроенергію, пені у розмірі 34897,99 грн., 3% річних у розмірі 3497,67 грн. та 9855,35 грн. додаткових нарахувань із застосуванням індексу інфляції

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність № 502-4621/2 від 28.12.2015 року.

від відповідача: Не зявився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (м. Львів) до Державного підприємства Львівський державний центр науки, інновацій та інформатизації (м. Львів) про стягнення 234024,75 грн. боргу за спожиту активну електроенергію, 734,31 грн. за реактивну електроенергію, пені у розмірі 34897,99 грн., 3% річних у розмірі 3497,67 грн. та 9855,35 грн. додаткових нарахувань із застосуванням індексу інфляції.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.01.2016 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 19.01.2016 року. Ухвалою суду від 19.01.2016 року розгляд справи відкладено до 04.02.2016 року, в звязку з відсутністю представників сторін. Ухвалою суду від 04.02.2016 року розгляд справи відкладено до 17.02.2016 року, в звязку з відсутністю представника відповідача.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 06.01.2016 року, про відкладення від 19.01.2016 року, від 04.02.2016 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

19.01.2016 року за вх. № 1942/16 позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

04.02.2016 року за вх. № 4557/16 позивач подав додаткові докази до матеріалів справи.

04.02.2016 року за вх. № 568/16 позивач подав клопотання про продовження строку розгляду справи понад такий, що встановлений ст. 69 ГПК України.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 06.01.2016 року, про відкладення від 19.01.2016 року, від 04.02.2016 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст.64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи.

Згідно п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 р. № 18 (із змінами та доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Доказом надсилання відповідачу ухвали суду від 04.02.2016 р. про відкладення розгляду справи на 17.02.2016 р. є копія Списку № 154 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів.

Відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 21701941 від 16.02.2016 р., Державне підприємство Львівський державний центр науки, інновацій та інформатизації знаходиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцезнаходження: Львівська обл., м. Львів, просп. В. Чорновола, 57.

Відтак, суд виконав умови Господарського процесуального кодексу України щодо належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи. До повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Інші адреси відповідача, крім вказаної у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ні позивачу, ні суду невідомо.

Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути спір, відповідно до ст. 75 ГПК України, за наявними у справі матеріалами, при відсутності представників відповідачів.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну і резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 17.02.2016 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, 13.04.2009 р. між ВАТ "Львівобленерго" (перейменоване у Публічне акціонерне товариство "Львівобленерго" згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 14.04.2011 р. та на підставі положень п. 1 ст. 5 та розділу XVII Закону України "Про акціонерні товариства") (надалі позивач) та Державним підприємством Львівський державний центр науки, інновацій та інформатизації (надалі відповідач) укладено Договір про постачання електричної енергії № 62241 (надалі Договір).

За умовами Договору, енергопостачальна організація здійснює постачання електроенергії відповідачу в обсязі, передбаченому договором, а відповідач зобов'язаний оплачувати спожиту ним електричну енергію шляхом перерахування належних до сплати сум у встановлені договором терміни (пп. 1,2, 4 Договору).

Позивач зазначає, що в порушення умов Договору, відповідачем несвоєчасно проводились оплати за поставлену йому електричну енергію з січня 2015 р., а з травня 2015 р. не сплачує за спожиту електроенергію взагалі, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 234024,75 грн. за активну електроенергію та 734,31 грн. за реактивну електроенергію.

Як вбачається із розрахунку боргу до позову та рахунку за активну електроенергію за лютий 2015 р., заборгованість відповідача фактично виникла в лютому 2015 р. в сумі 58688,54 грн.(заборгованість на 01.02.2015 р.). Крім того, за лютий 2015 р. нараховано 80080,86 грн. Із врахуванням оплат (09.02.2015 р. -28688,54 грн; 13.02.2015 р. 8000 грн.; 18.02.2015 р. 2000 грн; 23.02.15 р. 2000 грн.; 27.02.2015 р. 5000 грн.) борг на кінець місяця склав 93080,86 грн.

Позивач зазначає, що в березні 2015 р. нарахування за активну електроенергію не проводилось у звязку із тим, що відповідач був фактично вимкнений від електропостачання (завдання на вимкнення та Акт про пломбування додано до позовної заяви). За вказаний розрахунковий період пройшли наступні оплати: 12.03.15 р. 23000 грн,; 19.03.2015 р. 32000 грн., 30.03.2015 р. - 16800 грн., а всього - на суму 71800 грн. Відповідно, заборгованість на кінець березня 2015 р. склала 21280,86 грн.

Позивач нагошгшує, що електропостачання відповідача було відновлено 21.04.2015 р.. Відповідно, за квітень 2015 р. проведено нарахування на суму 215349,62 грн. 09.04.2015 р. відповідач останній раз розрахувався (за спірний період) за спожиту електроенергію в сумі 21280,62грн.

Позивач звертає увагу на те, що дати надходжень коштів заносяться в базу електропостачальнику (витяг з якої додано до позовної заяви). До матеріалів справи долучаються рахунки за активну електроенергію за травень, липень, серпень та вересень 2015 р. з доказами скерування відповідачу та отримання ним. З рахунків вбачається відсутність оплат за активну електроенергію за спірний період.

Відповідно до п. 2.3.4. Договору про постачання електричної енергії, відповідач зобовязується здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача, згідно з додатком до Договору «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Як вбачається з розрахунку боргу - заборгованість за реактивну електроенергію виникла з квітня 2015 р. З травня 2015 р. відповідач взагалі не оплачував рахунків за реактивну електроенергію.

Позивач зазначає, що згідно з пунктом 4.2.1 Договору, Законом України № 543/96-ВР від 22.11.1996 р. «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», а також ст.ст. 549, 625 Цивільного кодексу України, ст. 230, п. 6 ст. 231, п. 2 ст. 343 Господарського кодексу України, відповідачу проведено нарахування пені в сумі 34897,99 грн.

Статтями 610, 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Тому, позивачем проведено додаткові нарахування 3 % річних з простроченої суми на суму 3497,67 грн. та 9855,35 грн. додаткових нарахувань із застосуванням індексу інфляції.

Таким чином, за твердженням позивача, загальна заборгованість відповідача перед ПАТ «Львівобленерго» становить 283010,07 грн.

Відповідач, всупереч вимогам суду, позовні вимоги у встановленому чинним законодавством України порядку не спростував, належних та допустимих доказів виконання своїх господарських зобовязань не подав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено в ході судового розгляду справи, 13.04.2009 р. між ВАТ "Львівобленерго" (перейменоване у Публічне акціонерне товариство "Львівобленерго" згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 14.04.2011 р. та на підставі положень п. 1 ст. 5 та розділу XVII Закону України "Про акціонерні товариства") (надалі позивач) та Державним підприємством Львівський державний центр науки, інновацій та інформатизації (надалі відповідач) укладено Договір про постачання електричної енергії № 62241 (надалі Договір).

За умовами Договору, енергопостачальна організація здійснює постачання електроенергії відповідачу в обсязі, передбаченому договором, а відповідач зобов'язаний оплачувати спожиту ним електричну енергію шляхом перерахування належних до сплати сум у встановлені Договором терміни (п.п. 1, 2, 4 Договору).

В порушення умов Договору, відповідачем несвоєчасно проводились оплати за поставлену йому електричну енергію з січня 2015 р., а з травня 2015 р. відповідач не сплачує за спожиту електроенергію взагалі, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 234024,75 грн. за активну електроенергію та 734,31 грн. за реактивну електроенергію.

Як вбачається із розрахунку боргу до позову та рахунку за активну електроенергію за лютий 2015 р. заборгованість відповідача фактично виникла в лютому 2015р. в сумі 58688,54 грн.(заборгованість на 01.02.2015 р.). Крім того, за лютий 2015 р. нараховано 80080,86 грн. Із врахуванням оплат (09.02.2015 р. -28688, 54 грн; 13.02.2015 р. 8000 грн.; 18.02.2015 р. 2000 грн; 23.02.2015 р. 2000 грн.; 27.02.2015 р. 5000 грн.) борг на кінець місяця склав 93080,86 грн.

В березні 2015 р. нарахування за активну електроенергію не проводилось у звязку із тим, що відповідач був фактично вимкнений від електропостачання (завдання на вимкнення та Акт про пломбування додано до позовної заяви). За вказаний розрахунковий період пройшли наступні оплати: 12.03.15 р. 23000 грн,; 19.03.2015 р. 32000 грн., 30.03.2015 р. - 16800 грн., а всього - на суму 71800 грн. Відповідно заборгованість на кінець березня 2015 р. склала 21280,86 грн.

Електропостачання відповідача було відновлено 21.04.2015 р.. Відповідно, за квітень 2015 р. проведено нарахування на суму 215349,62 грн. 09.04.2015 р. відповідач останній раз розрахувався (за спірний період) за спожиту електроенергію в сумі 21280,62 грн.

Дати надходжень коштів заносяться в базу електропостачальнику, витяг з якої додано до матеріалів позовної заяви. До позовної заяви долучаються рахунки за активну електроенергію за травень, липень, серпень та вересень 2015 р. з доказами скерування відповідачу та отримання ним. З рахунків вбачається відсутність оплат за активну електроенергію за спірний період.

Відповідно до п. 2.3.4. Договору про постачання електричної енергії, відповідач зобовязується здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача, згідно з додатком до Договору «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Як вбачається з розрахунку боргу - заборгованість за реактивну електроенергію виникла з квітня 2015 р. З травня 2015 р. відповідач взагалі не оплачував рахунків за реактивну електроенергію.

Згідно з пунктом 4.2.1 Договору, Законом України № 543/96-ВР від 22.11.1996 р. «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», а також ст.ст. 549, 625 Цивільного кодексу України, ст. 230, п. 6 ст. 231, п. 2 ст. 343 Господарського кодексу України, відповідачу проведено нарахування пені в сумі 34897,99 грн.

Статтями 610, 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Тому, позивачем проведено додаткові нарахування 3 % річних з простроченої суми на суму 3497,67 грн. та 9855,35 грн. додаткових нарахувань із застосуванням індексу інфляції.

Отже, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 234024,75 грн. боргу за спожиту активну електроенергію, 734,31 грн. за реактивну електроенергію, пені у розмірі 34897,99 грн., 3% річних у розмірі 3497,67 грн. та 9855,35 грн. додаткових нарахувань із застосуванням індексу інфляції.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не заперечив та не спростував, суд прийшов до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» до Державного підприємства Львівський державний центр науки, інновацій та інформатизації про стягнення 234024,75 грн. боргу за спожиту активну електроенергію, 734,31 грн. за реактивну електроенергію, пені у розмірі 34897,99 грн., 3% річних у розмірі 3497,67 грн. та 9855,35 грн. додаткових нарахувань із застосуванням індексу інфляції є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 22243 від 11.12.2015 року на суму 4245,15 грн. про сплату судового збору.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Державного підприємства Львівський державний центр науки, інновацій та інформатизації (79058, м. Львів, пр. Чорновола, 57, ідент. код 02736432) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3, ідент код 00131587) 234024 (двісті тридцять чотири тисячі двадцять чотири) грн. 75 коп. боргу за спожиту активну електроенергію, 734 (сімсот тридцять чотири) грн. 31 коп. за реактивну електроенергію, пеню у розмірі 34897 (тридцять чотири тисячі вісімсот девяносто сім) грн. 99 коп. , 3% річних у розмірі 3497 (три тисячі чотириста девяносто сім) грн. 67 коп., 9855 (девять тисяч вісімсот пятдесят пять) грн. 35 коп. додаткових нарахувань із застосуванням індексу інфляції та 4245 (чотири тисячі двісті сорок пять) грн. 15 коп. судового збору.

3. Наказ видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено 22.02.2016 року.