ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.02.16р. Справа № 904/10949/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАЛКОН", м. Дніпропетровськ

до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у розмірі 115 529,82грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 25.09.2015;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 23.11.2015;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ХАЛКОН" (далі - Позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 115 529,82 грн., з яких: основна заборгованість у розмірі 99 360,00 грн., пеня у розмірі 10 349,77 грн., три відсотки річних у розмірі 1 249,49 грн., інфляційні витрати у розмірі 4 570,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №15056 від 03.04.2015 року в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар.

05.02.2016 року до господарського суду позивачем подано додаткові пояснення з яких вбачається, що останнім допущено технічну помилку у вступній частині позову, оскільки зазначено назву іншого підприємства.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на невірне визначення Позивачем першого дня періоду прострочення сплати суми основного боргу, в звязку з чим, склав та подав суду контррозрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат. В частині позовних вимог щодо стягнення пені, Відповідач просив суд в позові відмовити, посилаючись на відсутність підстав для її нарахування, через неузгодженість умовами договору бази для обрахунку відповідної санкції (п. 11.4. Договору).

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

В судовому засіданні 22.02.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2015 між Товариство з обмеженою відповідальністю "ХАЛКОН" (Постачальник) та Приватним акціонерним товариством Дніпропетровський тепловозоремонтний завод (Замовник) було укладено договір поставки № 15056 (далі - Договір).

Згідно умов п. 1.1. Договору, постачальник зобов'язується поставити і передати у власність замовника товар, відповідно до специфікації, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити за поставлену продукцію на умовах даного договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору, кількість та асортимент товару передбачається у специфікації (Додаток №1), яка є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. 6.1 договору, замовник оплачує товар за ціною, вказаною у специфікації.

Загальна сума по договору складає 99 360,00 грн. з урахуванням ПДВ 20% (пункт 6.3. Договору).

Пунктом 7.2. Договору сторони погодили, що замовник здійснює оплату поставленого товару протягом 60 банківських днів з дня його отримання. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної.

Сторонами було підписано специфікацію №1 до договору №15056 від 03.04.15, якою погоджено поставку товару (секція охолодження) загальною вартістю 99 360,000 грн. з ПДВ.

На виконання умов договору Позивачем здійснено поставку товару на загальну суму 99 360,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № 5 від 28.04.15, довіреністю та товарно-транспортною накладною №Р5 від 28.04.15 (а.с. 15, 16, 18).

Товариством з обмеженою відповідальністю "ХАЛКОН" виставлено відповідачу рахунок № 5 від 28.04.15, копії якого містяться в матеріалах справи (а.с.17).

Відповідачем належним чином не виконано зобовязання за договором, не здійснено оплату поставленого товару. Заборгованість відповідача складає 99 360,00 грн.

Доказів оплати заборгованості за поставлений товар, на час розгляду справи в суді, не надано.

Відповідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно, ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Виходячи з викладеного, оскільки господарським судом встановлено, що Відповідачем допущено порушення строків оплати товару, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 99 360,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім стягнення суми основного боргу, Позивач просить стягнути з Відповідача 3% річних в сумі 1 249,49 грн. за період прострочення з 22.07.2015 по 21.12.2015 (кількість днів прострочення 153) та інфляційні втрати в сумі 4 570,56 грн. за вересень 2015 та листопад 2015.

Судом здійснено перевірку розрахунку Позивача, та встановлено, що виходячи з умов п. 7.2. Договору, Відповідач зобовязаний був оплатити поставлений Позивачем товар в строк до 28.07.2015 включно.

Таким чином, першим днем прострочення оплати грошового зобовязання відповідача, є 29.07.2015, а період прострочення складає 146 днів з 29.07.2015 по 21.12.2015, в звязку з чим, позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних підлягають задоволенню частково в розмірі 1 192,32 грн. (99360,00 х 3% / 365 х 146 = 1192,32).

Що стосується розрахунку інфляційних втрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи викладене, суд погоджується з наданим відповідачем контррозрахунком, та вважає за необхідне стягнути інфляційні втрати за період з серпня 2015 по листопад 2015, що складає суму у розмірі 2 185,92 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача пені, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 11.4 Договору, сторони погодили, що за несвоєчасне перерахування коштів згідно п. 7.2. даного Договору, Замовник виплачує Постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком Позивача розмір пені за порушення строків оплати поставленого товару за період прострочення з 22.07.2015 по 21.12.2015 (153 дні) становить 10 349,77 грн.

В силу п. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України, передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як вище встановлено судом, погодивши в п. 11.4. Договору вид санкції (пеня), її розмір (у розмірі облікової ставки НБУ), правопорушення, за яке застосовується така санкція (несвоєчасне перерахування коштів за поставлений товар), та строк нарахування (за кожен день прострочення), сторони не визначили базу для обрахунку такої санкції, як то, від суми невиконаної частини зобовязання, від певної визначеної суми, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, тощо.

Згідно правовій позиції, яка викладена в п. 2.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Заважаючи на те, що сторони в договорі не визначили базу нарахування пені, а чинним законодавством щодо спірного виду зобовязань не передбачено обовязку та умов її сплати, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення вимог Позивача в зазначеній частині позову.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню частково шляхом стягнення з Відповідача суми 99 360,00 грн. основного боргу, 1 192,32 грн. три проценти річних, 2 185,92 грн. інфляційних втрат. В решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог,

Керуючись ст.ст. 4, 25, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД" (49038, м. Дніпропетровськ, вул. Академіка Белелюбського, буд. 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАЛКОН", (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Криворізька, буд. 72, ) 99 360,00 грн. основного боргу, 1 192,32 грн. три проценти річних, 2 185,92 грн. інфляційних втрат, 1541,07 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 29.02.2016року

Суддя ОСОБА_3