ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2016 р. Справа № 917/2068/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Камишева Л.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (дов. б/н від 04.01.2016 року)

відповідача - ОСОБА_2 (ордер ПТ №009116 від 01.02,2016 року, витяг з угоди №17 від 01.02.2016 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 (вх.№5838П/1-8) на рішення господарського суду Полтавської області від 03 грудня 2015 року у справі №917/2068/15

за позовом Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область

про стягнення 125 077,35 грн. та повернення нежитлової будівлі

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область

до Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область

про компенсацію витрат на поліпшення орендованого майна в розмірі 459 699,96 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради, звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до ФОП ОСОБА_3 про стягнення неустойки в розмірі 121953,61 грн., пені в розмірі 3123,74 грн. та повернення нежитлової будівлі загальною площею 245,5 кв. м по АДРЕСА_2.

ФОП ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просила стягнути з Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради витрати на поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди в розмірі 459 699,96 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 03.12.2015 р. у справі №917/2068/15 (суддя Іваницький О.Т.) первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради пеню в розмірі 3123,74 грн. та неустойку в розмірі 121953,61 грн., всього 125077,35 грн.

Зобов'язано ФОП ОСОБА_3 повернути Управлінню з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради нежитлову будівлю загальною площею 245,5 кв. м по АДРЕСА_2. Відмовлено в задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю.

ФОП ОСОБА_3 з рішенням господарського суду першої інстанції в частині стягнення неустойки та зобов'язання повернути нежитлову будівлю не погодилась, звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин справи.

Просить рішення господарського суду в зазначеній частині скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради про стягнення з ФОП ОСОБА_3 неустойки в розмірі 121 953,61 грн. та зобов'язання повернути нежитлову будівлю загальною площею 245,5 кв. м по АДРЕСА_2. Крім того, апелянт вказує на невірність обрахування судом першої інстанції суми судового збору, який було покладено на ФОП ОСОБА_3

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач не надав суду доказів того, що: лист за вих.№01-13/322 від 16.04.15 р. про припинення орендних правовідносин вручався саме відповідачу; фізична особа Збарская, яка розписалась у поштовому повідомленні про вручення зазначеного листа, передавала його ФОП ОСОБА_3; ФОП ОСОБА_3 доручала Збарській представляти її інтереси.

Також вказує на те, що позивач не надав суду доказів того, що 07.05.2015р. рекомендованим листом №565, який суд першої інстанції визнав доказом повторного повідомлення орендаря про припинення орендних правовідносин, направив саме лист за вих.№01-13/394 від 07.05.15р. При цьому, позивач не надав суду опис вкладення у цінний лист, яким би підтвердив, що 07.05.2015р. ОСОБА_3 було направлено саме лист за вих.№01-13/394 від 07.05.15р., тоді як згідно з результатами пошуку в реєстрі відстеження пересилання поштових відправлень рекомендований лист за №565 було вручено адресату особисто лише 26.05.2015р. До того ж, зазначеним рекомендованим листом позивачем відповідачу був направлений рахунок №25/4 від 06.05.2015р., а не лист за вих.№01-13/394 від 07.05.2015 р.

Крім того, за твердженням ОСОБА_3, місцевий господарський суд в порушення вимог статті 36 ГПК України, пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 року № 55, визнав належним та допустимим доказом у справі не завірені належним чином копії документи з назвою "витяг з Журналу обліку вихідної кореспонденції".

Окрім цього, звертає увагу на те, що у рішенні Лубенської міської ради від 24.11.2011 року не міститься жодних положень про затвердження порядку пролонгації договорів оренди комунального майна, що перебувають у власності територіальної громади міста Лубни, у зв'язку з чим господарський суд першої інстанції безпідставно визнав вказаний порядок чинним та таким, що підлягає обов'язковому виконанню в порядку статті 144 Конституції України та статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування".

Також заявник скарги вказує на те, що, на його думку, судом помилково стягнуто з відповідача ФОП ОСОБА_3 витрати на сплату судового збору в сумі 9626,23 грн. замість 6634,91 грн., оскільки якщо взяти розмір стягнутої судом загальної суми 125077,35 грн. та вартість майна, що витребовується позивачем (яка згідно акту приймання передачі нежитлової будівлі від 16.05.2012 року (додаток до договору оренди № 23 від 16.05.2012 року) становить 317250.00 грн. (без врахування амортизації на день винесення рішення)), то 317250.00+125077.35 (по рішенню суду) X 1.5% = 6634.91 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28.12.2015 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 02.02.2016 року на 11:00 год.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 року розгляд справи було відкладено на 18.02.2016 року на 11:00 год.

У додаткових поясненнях, що надійшли 02.02.2016 р. (вх. №1242), ФОП ОСОБА_3, зокрема, зазначає, що для реалізації мети оренди вона, відповідно до діючого законодавства, звернулась до орендодавця з проханням надати дозвіл на проведення поліпшень орендованого майна з поданням необхідних документів, і після отримання дозволу за власний рахунок провела капітальний ремонт орендованої будівлі на суму 459699,96 грн. Припинення договору оренди приведе до неможливості викупу об'єкта оренди на підставі п. 11.4 договору і повернення вкладених у ремонт об'єкта коштів, а разом з правом оренди припиниться і право викупу.

У судових засіданнях 02.02.2016 року та 18.02.2016 року ФОП ОСОБА_3 та її представники підтримали апеляційну скаргу.

Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради у відзиві на апеляційну скаргу та її представники в судових засіданнях 02.02.2016 року та 18.02.2016 року проти задоволення апеляційної скарги заперечують, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції - без змін.

Свої заперечення обґрунтовують тим, що 17.04.2015 року о 11 годині комісія Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради здійснила обстеження орендованого приміщення по АДРЕСА_2. Оскільки відповідач була відсутня в орендованому приміщенні, працівнику кафе залишено письмову вимогу для неї про негайне звільнення будівлі в зв'язку з закінченням договору оренди № 23 від 16.05.2012 року та додатково роз'яснено положення ч.2 ст. 785 ЦК України та п. 10.2.1. договору оренди, що передбачає нарахування неустойки в розмірі подвійної плати за користування об'єктом оренди за кожен день прострочення.

Копію зазначеної вимоги надіслано поштою на адресу відповідача 17.04.2015 року рекомендованим листом про вручення за вих. № 01-13/322 від 16.04.2015 року разом з рахунком на сплату заборгованості по орендній платі та пені, що підтверджується листівкою.

Також вказує на те, що 07.05.2015 року відповідачу повторно надіслана вимога щодо звільнення орендованої будівлі та негайне її повернення рекомендованим листом про вручення за вих. № 01-13/394 від 07.05.2015 року разом з рахунком на сплату заборгованості по орендній платі та пені, що підтверджується листівкою.

Окрім цього, звертає увагу на те, що твердження відповідача , що договір № 23 від 16.05.2012 року пролонгований, є безпідставним, оскільки рішенням місцевого господарського суду по справі № 917/824/15 від 11.06.2015 року та рішенням Харківського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 року за позовом ФОП ОСОБА_3 до Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання недійсним пункт 5.2 договору оренди об'єкту нерухомого майна, визнання недійсним розрахунку орендної плати на нежиле приміщення, встановлення розміру орендної плати, стягнення наднормативної сплаченої суми орендної плати підтверджується факт того, що договір № 23 від 16.05.2012 року припинив свою дію 16.04.2015 року. Зазначені в цих судових актах обставини мають преюдиційний характер для даної справи в силу частини 3 статті 35 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, доводи сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали, 16 травня 2012 року між Управлінням з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради, орендодавцем, та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, орендарем укладено договір оренди об'єкту нерухомого комунального майна, що перебуває у власності територіальної громади м. Лубни №23 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду індивідуально визначене нерухоме майно (об'єкт оренди) за адресою: АДРЕСА_2.

Строк дії договору оренди №23 від 16.05.2012 року сторони визначили до 16.04.2015 року (п. 12.1. договору).

На виконання умов договору 16 травня 2012 року нерухоме майно, що складає об'єкт оренди, передано ФОП ОСОБА_3 за Актом приймання-передачі нежитлового приміщення в оренду, який було підписано сторонами та скріплено печатками.

Відповідно до пункту 7.5. договору орендар зобов'язався у разі припинення або розірвання договору об'єкт оренди, що орендується передати Орендодавцю в належному стані, не гіршому ніж він був переданий в оренду, з урахуванням фізичного зносу.

Пунктом 9.3. договору сторони передбачили, що у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні чи припиненні Орендар зобов'язаний за Актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди Орендодавцеві у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених Орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії Договору.

Повернення орендодавцю об'єкта оренди здійснюється двосторонньою комісією негайно (на наступний день) з моменту закінчення строку дії Договору чи при його розірванні, чи припиненні, що складається із уповноважених представників Сторін, та оформляється актом приймання-передачі після проведення повних фінансових розрахунків, з врахуванням сплаченого завдатку. При невиконанні цієї умови Орендар несе матеріальну відповідальність перед Орендодавцем (пункт 9.4. договору оренди).

У пункті 9.5 договору зазначено, що об'єкт оренди вважається фактично переданим Орендодавцю з моменту підписання акту приймання-передачі.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавець зобов'язаний передати орендарю об'єкт оренди в комплекті та у стані, що відповідають істотним умовам договору оренди та призначенню майна, і повідомити орендаря про особливі властивості та недоліки майна, які йому відомі і які можуть бути небезпечними для життя, здоров'я, майна орендаря або інших осіб чи призвести до пошкодження самого майна під час користування ним.

Відповідно до пункту 9.7. договору покращення об'єкта оренди, зроблені орендарем, які неможливо відокремити без шкоди для майна, переходять у власність орендодавця без компенсації зазначених витрат.

Пунктом 9.8. договору встановлено, що орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення об'єкта оренди, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди.

Відповідно до пункту 12.3 договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, що підтверджується підписанням додаткової угоди до договір, яка є невід'ємною частиною договору та після обов'язкового погодження з органом, уповноваженим управляти об'єктом оренди.

Позивач за первісним позовом в обґрунтування первісного позову посилається на те, що відповідач за весь період оренди неодноразово мала заборгованість зі сплати орендної плати понад 3 місяці. 17.04.2015 року відповідач частково погасила заборгованість по орендній платі в розмірі 12437,00 грн. Залишок боргу по оренді склав -3674,27 грн. Управлінням нарахована ФОП пеню на підставі п.10.2 Договору, на суму заборгованості по орендній платі за період з 26.08.2014р. по 25.03.2015р. в розмірі 3123,74 грн.

Також вказує на те, що оскільки орендар після закінчення строку договору продовжував використовувати орендоване приміщення, то він має повернути орендодавцю орендоване приміщення за актом приймання-передачі в порядку пункту 9.5 договору, до того ж, відповідно до статті 785 ЦК України з нього підлягає стягненню неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення в сумі 121953,61 грн. з період 16.04.2015 року (дати закінчення договору) по 01.09.2015 року (дата нарахування).

Місцевий господарський суд, задовольняючи первісний позов, виходив з того, що після закінчення строку дії договору 17.04.2015 року о 11 годині комісія Управління здійснила обстеження орендованого приміщення по АДРЕСА_2, а оскільки орендар був відсутній в орендованому приміщенні, працівнику кафе залишено письмову вимогу для орендаря про негайне звільнення будівлі.

Проте відповідач добровільно об'єкт оренди не звільнив, використовувала без законних на те підстав, 07.05.2015 року відповідачу повторно надіслана вимога щодо звільнення орендованої будівлі та негайне її повернення ( в матеріалах справи).

Як вбачається з акту обстеження від 14.05.2015 року відповідачем умови щодо звільнення будівлі не виконані.

22.05.2015 року втретє відповідачу направлений лист з вимогою щодо звільнення та повернення будівлі по АДРЕСА_2. На підтвердження направлення вказаних вимог представник позивача за первісним позовом надав суду витяг з Журналу обліку вихідної кореспонденції, який місцевий господарський суд визнав належним та допустимим доказом у справі.

Таким чином, за висновком господарського суду першої інстанції, наявні достатні правові підстави для задоволення первісного позову.

Однак колегія суддів не може погодитися із таким висновком господарського суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Статтею 764 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Пленум Вищого господарського суду України в пункті 4.1. Постанови від 29.05.2013р. №12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" дав роз'яснення, що зі змісту статей 159, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Таким чином, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Відсутність же такого заперечення означає, що договір оренди автоматично продовжився на той самий строк і на тих самих умовах.

При цьому, вищевказані норми не містять застереження щодо їх застосування, якщо інше не передбачено договором, у зв'язку з чим ці норми носять імперативний характер, і з урахуванням абзацу 2 частини3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони при укладенні договору оренди не можуть відступати від положень цих норм.

А тому, оскільки вказаними вище нормами для продовження строку дії договору не вимагається укладення додаткової угоди до нього, то положення пункту 12.3 спірного договору щодо укладення додаткової угоди про продовження строку дії договору з послідуючим узгодженням угоди із відповідним органом у спірних правовідносинах не підлягають застосуванню.

З цих же підстав є безпідставним і посилання місцевого господарського суду на Порядок пролонгації договорів оренди комунального майна, що перебувають у власності територіальної громади міста Лубни, затверджений рішенням Лубенської міської ради від 24.11.2011 року, який встановлює обов'язок укладення додаткової угоди щодо продовження строку договору оренди.

Також слід зазначити, що, виходячи зі змісту пункту 12.3 договору, додаткова угода не є підставою для продовження договору на новий термін, а є лише підтвердженням цього факту для сторін договору.

Разом цим, зазначення у пункті 12.3 спірного договору про те, що підтвердженням факту продовження строку дії договору є відповідна додаткова угода, не надає цій угоді статусу єдиного доказу продовження строку дії договору, оскільки суд в процесі дослідження доказів керується лише нормами доказового права, які встановлені законом, зокрема, розділом V ГПК України, а не договором сторін.

Таким чином, у разі відсутності заперечення орендодавця щодо продовження договору оренди договір оренди автоматично продовжується на той самий строк і на тих самих умовах.

Як вже зазначалося, судом першої інстанції був зроблений висновок про те, що на протязі місяця після закінчення договору оренди позивач повідомив відповідача про те, що він заперечує про продовження договору оренди, у зв'язку з чим спірний договір є таким, що припинився у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок необгрунтованим, зважаючи на таке.

В оскаржуваному рішенні визнано встановленим факт того, що 17.04.2015 року відповідач був відсутній в орендованому приміщенні, у зв'язку з чим працівнику кафе Збарскій було залишено письмову вимогу (лист за вих.№01-13/322 від 16.04.15р. (який на думку суду було вручено відповідачу 17.04.2015 року) для орендаря про негайне звільнення будівлі.

Проте, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження знаходження Збарскої у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_3

Разом з цим, відповідно до наданої ФОП ОСОБА_3 копії звіту про суми нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування дот органів доходів і зборів серед працівників ФОП ОСОБА_3 Збарская не рахується.

Також з наданої ФОП ОСОБА_3 копії журналу реєстрації наказів за 2015 рік вбачається що за 2015 рік ФОП ОСОБА_3 не виносилося наказів про прийняття на роботу Збарскої.

Окрім цього, позивач не надав доказів того, що ФОП ОСОБА_3 доручала Збарській представляти її інтереси в порядку статті 237 Цивільного кодексу України, а саме: відповідної довіреності, на підставі якої відповідно до пункту 1 статті 244 Цивільного кодексу України може здійснюватися представництво, що ґрунтується на договорі.

Посилання місцевого господарського суду на те, що орендар повторно був повідомлений листом позивача від 07.05.2015 року про звільнення орендованої будівлі, не відповідає обставинам справи та не підтверджується належними доказами.

Так, позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що 07.05.2015р. рекомендованим листом №565 направив саме лист за вих.№01-13/394 від 07.05.15р., оскільки до вказаного листа не додано опису вкладення у цінний лист, яким би містив дані про те, що 07.05.2015р. ОСОБА_3 було направлено лист за вих.№01-13/394від07.05.2015року.

Разом з цим, згідно з результатами пошуку в реєстрі відстеження пересилання поштових відправлень (http://services.ukrposhta.ua) рекомендований лист за №565 було вручено адресату особисто лише 26.05.2015р., тобто вже після спливу 30 денного строку здійснення заяви про припинення договору.

Крім того, в матеріалів справи міститься акт, складений ФОП ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що при відкриванні поштового конверту, направленого Управлінням з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області на ім'я ОСОБА_3 знаходиться рахунок №25/4 від 06.05.2015 року.

Місцевий господарський суд визнав належним та допустимим доказом позивачем за первісним позовом вищевказаних листів копію витягу з Журналу обліку вихідної кореспонденції.

Разом з цим, порядок засвідчення копій документів визначений п. 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003р. №55 "ДСТУ 4163-20032" - "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів". Згідно з вищевказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів "Згідно з оригіналом"; назви посади: особистого підпису особи, яка засвідчує копію; її ініціалів та прізвища; дати засвідчення копії.

Однак, всупереч вимогам вказаного нормативного акту, надана позивачем за первісним позовом суду першої інстанції копія витягу з Журналу обліку вихідної кореспонденції не була жодним чином засвідчена.

Позивачем за первісним позовом додано до відзиву на апеляційну скаргу засвідчену копію вказаного витягу з журналу, проте, останній з урахуванням частини 2 статті 101 ГПК України не обґрунтував неможливості її подання в суді першої інстанції.

Крім того слід зазначити, що такий документ, як журнал реєстрації вихідних документів, ведеться самим позивачем і достовірність наявної в ньому інформації ніким іншим не контролюється, у зв'язку з чим такий документ носить сумнівний характер.

Отже, місцевий господарський суд посилався на неналежний та недопустимий доказ у справі.

Таким чином, господарський суд визнав встановленим обставину повідомлення орендодавцем орендаря про припинення орендних правовідносин протягом місяця після закінчення дії договору, тоді як вказана обставина не підтвердження належними та допустимими доказами.

У зв'язку з тим, що під час судового розгляду позивачем не доведено, що він повідомив відповідача про припинення або зміну умов договору з 16.04.15р. по 16.05.15р., то відсутні підстави для нарахування неустойки в розмірі подвійної плати за користування майном та повернення орендованого майна, оскільки строк спірного договору було продовжено.

Отже, господарський суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову.

Що стосується зустрічного позову, то колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для її задоволення, зважаючи на таке.

Зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що ФОП ОСОБА_3 в обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що нею за пропозицією та з дозволу комісії виконавчого комітету Лубенської міської ради були здійснені поліпшення орендованого майна на суму 459699.96 грн., розмір яких також було підтверджено зазначеною комісією, у зв'язку з чим вказані витрати підлягають відшкодуванню орендарю за рахунок орендодавця відповідно до статті 778 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно з частиною З статті 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції на час виникнення договірних відносин) орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна.

Відповідно до частини 2 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, орендодавець зобов'язаний компенсувати йому зазначені кошти в межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в установленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких поліпшень, якщо інше не визначено договором оренди.

Пунктами 9.3. договору оренди №13 від 15.06.2009 року та №23 від 16.05.2012 року визначено, що у разі закінчення строку дії Договору або при його розірванні чи припиненні Орендар зобов'язаний за Актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди Орендодавцеві у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії Договору.

Згідно з пунктом 9.7. Договору оренди сторони передбачили, що покращення об'єкта оренди, зроблені орендарем, які неможливо відокремити без шкоди для майна, переходять у власність орендодавця без компенсації зазначених витрат.

Отже, оскільки в договорі передбачено, що здійснені орендарем поліпшення, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без завдання йому шкоди, переходять у власність орендодавця та не повертаються орендарю, то зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином, рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову слід залишити без змін як законне та обґрунтоване. До того ж, рішення у вказаній частині ФОП ОСОБА_3 не оскаржується.

Вимоги ФОП ОСОБА_3 в апеляційній скарзі щодо неправильного обрахування судового збору задоволенню не підлягають, оскільки господарським судом Полтавської області ухвалою від 18 грудня 2015 р. була виправлена описка, яка допущена в резолютивній частині рішення від 03.12 .2015 р.

Судові витрати в порядку статті 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктами 1, 2, 3, 4 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 03 грудня 2015 року у справі №917/2068/15 в частині задоволення первісного позову скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити.

Стягнути з Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради (вул. Я.Мудрого, 33, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область,7500, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) 7298,40 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення господарського суду Полтавської області від 03 грудня 2015 року у справі №917/2068/15 залишити без змін.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 23.02.2016 року.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.