ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.02.16р. Справа № 904/11201/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехаудит", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Тьюб", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 31488,86 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: адвокат ОСОБА_2, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2359 від 20.09.2011;

від відповідача: заступник директора з правового забезпечення ОСОБА_3, довіреність №110 від 25.12.2015

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промтехаудит" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Тьюб" (далі - відповідач) про стягнення інфляційних нарахувань у сумі 30374,34 грн, 3% річних у сумі 1114,52 грн, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору № 881, укладеного між сторонами 21.10.2013, а також 3000,00 грн витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав свої заявлені вимоги.

Відповідач підтримав наданий раніше відзив, у якому проти позову заперечив з підстав відсутності предмету спору, тому вважає позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

21.10.2013 між ТОВ "Промтехаудит" (виконавець) та ТОВ "ОСОБА_1 Тьюб" (замовник) укладено договір №881, згідно п. 1.1 якого виконавець зобов'язався виконати за завданням замовника, у відповідності до умов договору, рооботу: детальне обстеження, оцінку технічного стану з наданням технічного висновку про стан існуючих конструкцій, рекомендацій з експлуатації будівельних конструкцій з розробкою паспортів на кожний об'єкт ТОВ "Промтехаудит", а замовник зобов'язався прийняти та оплатити виконану роботу.

Вартість договору складає 120 000, 00 грн з ПДВ 20% (п. 2.1 договору).

Пунктом 2.3. договору сторони погодили, що оплату замовник проводить поетапно, по мірі підписання проміжних актів приймання-передачі виконаних робіт по кожному об'єкту обстеження та виставлення виконавцем рахунку для оплати робіт на протязі 30 календарних днів. При цьому загальна сума оплат не може перевищувати 120 000, 00 грн з ПДВ.

Розрахунки здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця (п. 2.4 договору).

Відповідно до додатку №1 до договору сторони узгодили перелік і характеристики об'єктів, що підлягали детальному обстеженню та оцінці технічного стану та додатком №2 до договору узгодили календарний план виконання робіт з детального обстеження і паспортизації будівель і споруд.

На виконання умов зазначеного договору, позивач виконав роботи, а саме здійснив детальне обстеження, оцінку технічного стану з наданням технічного висновку про стан існуючих конструкцій, рекомендацій з експлуатації будівельних конструкцій з розробкою паспортів на об'єкти, що підтверджується актом №8 від 26.03.2014.

Однак, відповідач лише частково виконав зобов'язання зі сплати за договором, здійснивши 26.09.2014 перерахування коштів на рахунок позивача в сумі 60 000, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №11986 від 26.09.2014, внаслідок чого за ним виникла заборгованість в сумі 60 000, 00 грн. Неналежне виконання відповідачем умов договору стало причиною звернення ТОВ "Промтехаудит" до суду з позовом про стягнення з ТОВ "ОСОБА_1 Тьюб" суми основного боргу, нарахованих на неї пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 у справі № 904/8392/14, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.05.2015, позов задоволено частково, а саме присуджено до стягнення основний борг у сумі 60 000, 00 грн, 1 592, 88 грн 3% річних за період з 27.04.2014 по 13.10.2014, 11 635, 07 грн пені за аналогічний період, 11 011, 55 грн інфляційних втрат за період з травня по вересень 2014 року та вирішено питання щодо стягнення витрат на послуги адвоката та судового збору.

Фактична оплата відповідачем суми основного боргу була здійснена лише 28.05.2015, через що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Звертаючись до суду з позовною заявою позивач за порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов'язання за договором нарахував останньому на суму основного боргу та заявив до стягнення 3% річних у сумі 1 114, 52 грн та інфляційних втрат у сумі 30 374, 34 грн. Крім того, просив суд задовольнити вимоги щодо відшкодування відповідачем витрат на отриману позивачем адвокатську допомогу.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір є договором надання послуг, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Згідно ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Факт надання позивачем послуг відповідачу підтверджений матеріалами справи, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 та відповідачем не оспорений.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач в обумовлений договором строк заборгованість за надані послуги в сумі 60 000, 00 грн не оплатив, тобто в даному випадку має місце неналежне виконання зобов'язань за вказаним договором відповідачем.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, на підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період 14.10.2014 по 27.05.2015 у загальній сумі 1 114, 52 грн, перевіривши який суд дійшов висновку про його обґрунтованість.

Що ж стосується інфляційних нарахувань за період з жовтня 2014 року по травень 2015 року включно у сумі 30 374, 34 грн, то суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Враховуючи викладену правову норму, суд не погоджується з розрахунком позивача та зазначає, що останнім не вірно було визначено період за який він нарахував інфляційні втрати. З огляду на що суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат, за яким нарахував інфляційні втрати на суму основного боргу за зобов'язанням прострочення оплати надання послуг за період з листопада 2014 року по травень 2015 року включно та складають 28 256, 20 грн.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у невиконанні свого обовязку щодо оплати поставленого товару, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 3% річних у сумі 1 114, 52 грн та інфляційних нарахувань у сумі 28 256, 20 грн; в решті позову відмовити.

Витрати по сплаті судового збору згідно ст.ст.44 та 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам у сумі 1 136, 07 грн.

Щодо витрат позивача на адвокатські послуги у розмірі 3 000, 00 грн, які позивач просить покласти на відповідача, як на особу, внаслідок неправомірних дій якої виник спір, суд зазначає наступне.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Пунктом 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

На підтвердження понесення зазначених витрат позивачем до матеріалів справи надані: копія договору про надання правових послуг (правової допомоги) від 19.10.2015 № 03/06; додаткова угода №3 від 21.12.2015 до договору про надання правових послуг (правової допомоги) від 19.10.2015 № 03/06; копія платіжного доручення № 3212 від 28.12.2015 на перерахування 3 000, 00 грн; копія свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю від 15.05.2012 № 2510 на ім'я ОСОБА_4; копія свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю від 20.09.2011 № 2359 на ім'я ОСОБА_5 та акт прийняття правових послуг № 1 від 16.02.2016 до додаткової угоди № 3 від 21.12.2015 до договору про надання правових послуг (правової допомоги) від 19.10.2015 № 03/06.

Таким чином, суд вважає, що витрати позивача на адвокатські послуги є обгрунтованими, а тому вони підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі в розмірі 3 000, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Тьюб" (53201, Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр-т. Трубників, 56, ідентифікаційний код 35537363) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехаудит" (49127, м. Дніпропетровськ, вул. 20-річчя ПеремогиАДРЕСА_1, ідентифікаційний код 36840681) 3% річних у сумі 1 114, 52 грн, інфляційних нарахувань у сумі 28 256, 20 грн, витрати на правову допомогу у сумі 3 000, 00 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 136, 07 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 19.02.2016.

Суддя В.Д. Воронько