РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2016Справа №910/28310/15

За позовомКомунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради
До Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України
Простягнення 154 616,17 грн.
Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача:Бунякін М.М., представник за довіреністю від 04.01.2016 № 11;
Від відповідача: Калиновська І.А., представник за довіреністю від 18.01.2016 № 7; Цукренко О.О., представник за довіреністю від 11.01.2016 № 4.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради звернулося до суду з позовом про стягнення з Державної інспекції з енергозбереження 95 027,05 грн. заборгованості з оплати вартості теплової енергії, поставленої за договором купівлі-продажу від 20.10.2011 № 21, 18 262,00 грн. пені за час прострочення розрахунків, 4 025,77 грн. 3 % річних та 37 301,35 грн. інфляційної складової боргу.

Провадження у справі за вказаними вимогами було порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 № 910/28310/15, яку призначено до розгляду на 24.11.2015.

24.11.2015 в судовому засіданні було оголошено перерву до 01.12.2015.

За клопотанням позивача від 01.12.2015 судом було здійснено заміну неналежного відповідача у справі, а саме: Державну інспекцію з енергозбереження було замінено на Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України (ухвала від 01.12.2015 в матеріалах справи).

01.12.2015 в судовому засіданні оголошувалася перерва до 15.12.2015.

Ухвалою від 15.12.2015 розгляд справи було відкладено на 19.01.2016 для витребування доказів у справі.

У судовому засіданні, що відбулося 19.01.2016, були присутні представники сторін, які підтримали свої правові позиції у спорі.

Так, представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість за договором купівлі-продажу теплової енергії від 20.10.2011 № 21, штрафні санкції та нарахування за час прострочення згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України, посилаючись на порушення договірних зобов'язань за відсутності будь-яких на те підстав.

Представник відповідача проти позову заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та доповненнях до відзиву, вказуючи на недоведеність позовних вимог, в тому числі - розрахунку вартості теплової енергії, її отримання відповідачем та стверджуючи про відсутність права вимоги до відповідача.

19.01.2016 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державна інспекція з енергозбереження в особі начальника територіального управління Державної інспекції з енергозбереження по Черкаській області (за текстом договору - споживач) та Комунальне підприємство теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради в якості постачальника 20.10.2011 року уклали договір купівлі-продажу теплової енергії № 21, згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставити товар (теплову енергії на потреби опалення, підігріву води) споживачеві, який зобов'язаний оплатити прийняту теплову енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію теплоспоживального обладнання, що ним використовується.

У п. 10.1 та п. 10.2 договору зазначено, що він набирає чинності з 13.10.2011 та діє до 30.11.2011 і вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору про його припинення не буде письмово заявлено однією зі сторін.

Відповідно до п. 1.2 та п. 2.1 названого договору постачальник зобов'язується поставити споживачу теплову енергію для опалення (в опалювальний період), підігріву води (гаряче водопостачання протягом року) та потреби приміщень, що йому належить споживачу, в обсягах, визначених у додатку № 1 до договору, що є його невід'ємною частиною.

Згідно з розділом 6 договору "Порядок розрахунків" розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться у грошовій формі за чинними тарифами, що можуть змінюватися в установленому законодавством порядку; розрахунковим періодом є календарний місяць; оплату споживач вносить постачальнику щомісячно за вже відпущену теплову енергію (п. 6.1, 6.3, 6.4).

У позовній заяві позивач вказує, що відповідно до п. 6.2 договору строк оплати послуг - до 10-го числа наступного за розрахунковим місяця та стверджує, що станом на 10.06.2015 борг відповідача складає 95 027,05 грн., наводячи розрахунок заборгованості окремим документом, приєднаним до позовної заяви.

У такому розрахунку вказується, що за січень 2012 року відповідачу нараховано 4 681,97 грн., у лютому 2012 - 4 188,67 грн., у березні 2012 - 3 608,83 грн., у жовтні 2012 - 1 298,15 грн.,у листопаді 2012 - 2 953,84 грн., у грудні 2012 - 4 214,64 грн., у січні 2013- 4 681,97 грн., у лютому 2013 - 4 188,67 грн., у березні 2013 - 3 608,83 грн., у квітні 2013 - 1 254,88 грн., у жовтні 2013 - 1 829,21 грн., у листопаді 2013 - 3 099,80 грн., у грудні 2013 - 4 214,64 грн., у січні 2014 - 3 668,44 грн., у лютому 2014 - 3 281,93 грн., у березні 2014 - 2 827,67 грн., у квітні 2014 - 1 603,57 грн., у жовтні 2014 - 1 784,92 грн., у листопаді 2014 - 4 343,29 грн., у грудні 2014 - 6 896,92 грн., у січні 2015 - 7 661,66 грн., у лютому 2015 - 6 681,76 грн., у березні 2015 - 8 287,27 грн., у квітні 2015 - 2 743,39 грн.

Фактичних даних на підтвердження факту споживання теплової енергії відповідачем на зазначені суми позивач не надає.

Дослідивши п. 6.2 договору, суд встановив, що у ньому відсутні положення про строки оплати поставленої теплової енергії. Так, у п. 6.2 записано: "У разі відсутності приладів комерційного обліку, пошкодження або неправильної роботи та при ненаданні відомостей обліку теплової енергії і довідки про спожиту гарячу воду до останнього робочого дня місяця, визначення величини поставленої теплової енергії за відповідний період здійснюється згідно з п. 2 додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору.

Як вказувалося вище, відповідач проти позову заперечує, не визнаючи розрахунку, факту споживання, правонаступництва за описаною заборгованістю від Державної інспекції з енергозбереження.

Вивчивши правові позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає обґрунтованими заперечення відповідача та не вбачає підстав для задоволення позову зважаючи на таке.

Стаття 179 Господарського кодексу України визначає загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов'язання. Так, відповідно до ч. 3 цієї статті укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно із положеннями ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

У матеріалах справи містяться листи відповідача від 31.10.2013 № 1475-01/15/4-13, від 15.10.2014 № 949-01/09/4-14, від 28.05.2015 № 506-01/15/4-1, в яких позивач неодноразово повідомлявся про відсутність коштів на утримання територіальних управлінь відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і про відсутність наміру отримувати послуги з постачання теплової енергії.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності на об'єктах сфери теплопостачання та регулювання відносин, пов'язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання врегульовано Законом України "Про теплопостачання".

Відповідно до ст. 1 названого Закону постачання теплової енергії (теплопостачання) це господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору, а споживач теплової енергії є фізичною або юридичною особою, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Під господарською діяльністю відповідно до Господарського кодексу України розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Таким чином нормативно-правовими актами не передбачено обов'язковість укладання договору на постачання теплової енергії саме з позивачем.

Крім того, на момент укладання договору, на умовах якого позивач посилається звертаючись до суду з позовом, у жовтні 2011 року Державна інспекція з енергозбереження відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2011 № 346 "Про ліквідацію урядових органів" перебувала в процесі ліквідації.

З метою забезпечення виконання постанови Кабінету Міністрів України наказом Державної інспекції з енергозбереження від 12.04.2011 № 64 було утворено ліквідаційну комісію.

Перелік заходів щодо ліквідації Державної інспекції з енергозбереження (далі - Перелік заходів) затверджено 15.04.2011 Головою ліквідаційної комісії.

Відповідно до п. 1 Плану заходів в газеті "Урядовий кур'єр" від 22.04.2011 № 74 (4472) надруковано оголошення про ліквідацію Державної інспекції з енергозбереження згідно із якою кредиторам був наданий час для подачі претензій та заяв терміном у два місяці.

Також, згідно з п. 5 Переліку заходів передбачено особам, відповідальним за укладання договірних відносин по відповідним службам підготувати додаткові угоди про розірвання договірних відносин та визначено строк виконання до 14.06.2011.

У положеннях ч. 2 ст. 19 Конституції України йдеться про те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організація, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України визначено Законом України "Про центральні органи виконавчої влади" (далі - Закон).

Положеннями ст. 5 Закону визначено засади утворення, реорганізації та ліквідації міністерств та інших центральних органів виконавчої влади. Так, п. 9 ст. 5 Закону передбачено, що порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.11.2011 № 1074 (далі - Порядок).

Пунктом 20 Порядку передбачено ряд заходів, що здійснюється Комісією з припинення органу виконавчої влади, у тому числі з виявлення кредиторів та задоволенням відповідно до законодавства їх вимог.

Також, згідно з п. 23 зазначеного Порядку передавальний акт чи розподільчий або ліквідаційний баланс складається комісією після закінчення строку пред'явлення вимог кредиторами та задоволення або відхилення таких вимог, підписується членом комісії - бухгалтером та затверджується головою комісії. Розподільчий баланс або передавальний акт повинен містити положення про правонаступництво щодо всіх фінансових зобов'язань органу виконавчої влади або територіального органу, що припиняється, всіх його кредиторів та боржників, у тому числі зобов'язання, які оспорюються сторонами.

Відповідно до передавального акту балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів Державної інспекції з енергозбереження від 01.02І2013, затвердженого Головою ліквідаційної комісії Державної інспекції з енергозбереження було передано до Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження кредиторську заборгованість на загальну суму 78 628,59 грн.

Зазначена кредиторська заборгованість відповідно до актів приймання-передачі кредиторської заборгованості була передана від Державної інспекції з енергозбереження, та від територіальних управлінь Державної інспекції з енергозбереження по Київській області та м. Києву, по Тернопільській області, по Житомирській області, по Чернівецькій області, по Івано-Франківській області, по Закарпатській області, по АР Крим та м. Севастополю, по Кіровоградській області, по Харківській області, по Волинській області.

Відповідно до п. 1.8 Порядку складання фінансової, бюджетної та іншої звітності розпорядниками та одержувачами бюджетний коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.01.2012 № 44, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9.02.2012 за № 196/20509 розпорядники бюджетних коштів, які припинили свою діяльність згідно із законодавством України протягом звітного періоду, складають фінансову та бюджетну звітність в обсязі річної і подають розпорядникам вищого рівня, до сфери управління яких вони належали, та органам Казначейства за місцем обслуговування.

12.02.2013 територіальним управлінням Інспекції з енергозбереження по Черкаській області подано до Держенергоефективності та Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області Баланс (форма № 1) підписаний керівником та головним бухгалтером установи. Як вбачається з Балансу, за кодом 421 "Розрахунки з постачальниками, підрядниками за товари, роботи й послуги", який призначений для відображення кредиторської заборгованості розпорядників бюджетних коштів за отримані (товари, роботи і послуги перед постачальниками та підрядниками, кредиторська заборгованість станом на 12.03.2012 у відповідача відсутня, що свідчить про те, що заборгованості перед позивачем не було.

Відповідно до статті 36 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 26.06.2013 внесено запис № 6006376 про проведення припинення юридичної особи Державної інспекції з енергозбереження.

Відповідно до п. 10.3 договору він припиняє свою дію у випадку ліквідації однієї зі сторін.

Описані обставини у своїй сукупності не дають підстав вважати, що відповідач споживав теплову енергію за договором і такий договір продовжував свою дію на визначений у позовній заяві період прострочення.

Розглядаючи даний спір, суд враховує що позивачем не надано доказів на підставі яких даних обліку передачі теплової енергії здійснено розрахунок заборгованості. Так, відповідно до п. 5.3 договору встановлені прилади обліку теплової енергії та лічильники гарячої води підлягають періодичній повірці, яка проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. Згідно з п. 4.2.4 договору така повірка повинна проводиться не рідше одного разу на місяць. Разом з тем, позивачем не надано підтвердних документів, про те, що така повірка приладів проводилась за період з 01.01.2012 по 10.06.2015.

Пунктом 5.4 договору передбачено зобов'язання споживача знімати показання приладів обліку та подавати їх в теплову інспекцію постачальника згідно з затвердженим графіком відомість обліку теплової енергії та довідку про спожиту гарячу воду, а відповідно до п.п. 7.3.3 п. 7.4 договору постачальник припиняє постачання теплової енергії споживачу у разі відсутності протягом 15 днів оплати теплової енергії у встановлені договором терміни.

Однак, позивач за період 01.01.2012 по 10.06.2015 жодного разу не звертався до відповідача щодо необхідності подання таких відомостей, а також письмово не повідомляв про причини та дату припинення подачі теплової енергії, як це визначено п. 7.4 договору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довів заявлених вимог.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-38 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 09.02.2016 р.