РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016Справа №910/1353/16

За позовом Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго»

до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України»

про стягнення 34 482,81 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились.

Обставини справи:

Міське комунальне підприємство «Хмельницьктеплокомуненерго» (надалі - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (надалі - відповідач) заборгованості по оплаті вартості послуг в розмірі 34 482,81 грн.

Під час перебування справи в провадження позивачем було уточнено (зменшено) розмір позовних вимог та заявлено до стягнення з відповідача суму основного боргу в розмірі 34 482,62 грн.

Зазначена заява, у відповідності до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, була прийнята судом до розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами Договору по наданню послуг з утримання обладнання №23-07 (WHMEHME0305) від 12.03.2007р. не в повному обсязі здійснив оплату за надані позивачем послуги, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

Відповідач відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2016р. прийнято позовну заяву до провадження суддею Морозов С.М., присвоєно їй номер №910/1353/16 та призначено судове засідання на 16.02.2016р.

В судове засідання 16.02.2016р. представники від сторін не з'явились.

Від позивача до суду надійшло клопотання про можливість розгляду справи за відсутності повноважного представника в судовому засіданні.

За висновками суду, Приватне акціонерне товариство «Телесистеми України» було належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

За приписами ст. 65 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п. 11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч. 4 ст. 89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача на теперішній час є: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 7.

На вказану адресу судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано, в тому числі, ухвалу від 02.02.2016р. з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

До суду повернулось зворотне повідомлення про вручення ухвали відповідачу через уповноважену особу.

З приводу неявки відповідача в судове засідання господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п. 3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

В судовому засіданні 16 лютого 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.03.2007р. між позивачем (виконавець за Договором) та відповідачем (замовник за Договором) укладено Договір по наданню послуг з утримання обладнання №23-07 (WHMEHME0305) (надалі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого відповідач передає, а позивач приймає на утримання і розміщує в погоджених сторонами місцях (надалі - місце розташування) обладнання базової станції відповідача та антенно-фідерні пристрої зазначеної станції, які надалі разом іменуються БС (базова станція), з подальшою її експлуатацією відповідачем в мережі стільникового зв'язку.

Відповідно до п. 1.2 Договору, місце розташування під встановлення контейнера з обладнанням та монтаж антенно-фідерних пристроїв БС стільникового зв'язку, визначене сторонами за адресою: м. Хмельницький, вул. Рибалка, 32 та складається з місця для встановлення контейнера з обладнанням біля труби та місця підвісу антенно-фідерних пристроїв на частині труби котельні.

Пунктом 1.4. Договору встановлено, що передача відповідачем БС на утримання позивачу не призводить до переходу прав власності на неї, а також не спричиняє перекладення відповідальності за її роботу та збереження, які залишаються за відповідачем.

Строк дії Договору сторони встановили до 31 грудня 2015 року (п. 7.1. Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 31.12.2014р.).

Позивачем у відповідності до умов Договору було позивачу послуги на загальну суму в розмірі 34 482,62 грн., що підтверджується наявними в справі копіями Актів надання послуг:

- №1104 від 26.02.2015р. на суму в розмірі 3 997,98 грн.;

- №2197 від 23.03.2015р. на суму в розмірі 4 209,88 грн.;

- №2349 від 21.04.2015р. на суму в розмірі 4 664,54 грн.;

- №5229 від 21.05.2015р. на суму в розмірі 5 317,58 грн.;

- №5920 від 25.06.2015р. на суму в розмірі 5 434,57 грн.;

- №6150 від 27.07.2015р. на суму в розмірі 5 456,32 грн.;

- №6461 від 27.08.2015р. на суму в розмірі 5 401,75 грн.

Загальна місячна плата за надання позивачем обумовлених цим Договором послуг, за домовленістю сторін, складає 2 400,00 грн., в тому числі ПДВ. (п. 3.1. Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 17.12.2008р.).

Відповідно до п. 3.5. Договору відповідач здійснює оплату згідно рахунку позивача протягом 5 банківських днів з моменту його отримання шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок позивача.

Позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату:

- №119 від 26.02.2015р. на суму в розмірі 3 997,98 грн.;

- №197 від 23.03.2015р. на суму в розмірі 4 209,88 грн.;

- №315 від 21.04.2015р. на суму в розмірі 4 664,54 грн.;

- №414 від 21.05.2015р. на суму в розмірі 5 317,58 грн.;

- №545 від 25.06.2015р. на суму в розмірі 5 434,57 грн.;

- №670 від 27.07.2015р. на суму в розмірі 5 456,32 грн.;

- №787 від 27.08.2015р. на суму в розмірі 5 401,75 грн.

Відповідачем оплату з позивачем за вказані вище послуги проведено не було, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, на підставі укладеного між позивачем та відповідачем Договору, позивачем було надано відповідачу послуги на загальну суму 34 482,62 грн.

Судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов'язання за укладеним між сторонами Договором та не сплатив позивачу вартість зазначених вище послуг.

Станом на час розгляду справи відповідачем суму боргу на рахунок позивача проведено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.5. Договору встановлено, що відповідач здійснює оплату згідно рахунку позивача протягом 5 банківських днів з моменту його отримання шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок позивача.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Окрім того, неотримання рахунку не є підставою для звільнення від оплати послуг, оскільки рахунок є документом, який містить платіжні реквізити, на які необхідно перерахувати кошти, ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України.

При цьому суд зазначає, що зазначені вище рахунки надсилались на адресу відповідача, доказом чого в матеріалах справи містяться реєстри рекомендованої кореспонденції та копії фіскальних чеків.

Таким чином прострочення оплати вартості послуг за Договором у відповідача розпочалось через п'ять банківських днів від дати рахунку, а саме:

- за рахунком №119 від 26.02.2015р. з 06.03.2015р.;

- за рахунком №197 від 23.03.2015р. з 31.03.2015р.;

- за рахунком №315 від 21.04.2015р. з 29.04.2015р.;

- за рахунком №414 від 21.05.2015р. з 29.05.2015р.;

- за рахунком №545 від 25.06.2015р. з 03.07.2015р.;

- за рахунком №670 від 27.07.2015р. з 04.08.2015р.;

- за рахунком №787 від 27.08.2015р. з 04.09.2015р.

Отже, відповідно до матеріалів справи, наявність та розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Договором у розмірі 34 482,62 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та не були спростовані відповідачем, з огляду на що, позовні вимоги в справі №910/1353/16 в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 34 482,62 грн. є обгрунтованими.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/1353/16 підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача 34 482,62 грн. основного боргу.

Судовий збір позивача у розмірі 1 378,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (, адреса: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 7) на користь Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» (, адреса: 29009, м. Хмельницький, вул. Пересипкіна, 5) основний борг в розмірі 34 482,62 грн. (тридцять чотири тисячі чотириста вісімдесят дві гривни 62 копійки) та витрати по сплаті суми судового збору в розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.02.2016р.

Суддя С.М. Морозов