КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2016 р. Справа№ 910/28856/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Новіцький А.О. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альянс Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2015

у справі №910/28856/15 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альянс Україна»

про відшкодування шкоди в порядку регресу 3 841,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» (далі, позивач або ПрАТ «Просто-страхування») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альянс Україна» (далі, відповідач або ТДВ «СК «Альянс Україна») про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 3 841,34 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував у повному обсязі позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 у справі №910/28856/15 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альянс Україна» на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» суму страхового відшкодування в розмірі 3 841 (три тисячі вісімсот сорок одну) грн. 34 коп., а також судовий збір в сумі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альянс Україна» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 у справі №910/28856/15 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У апеляційній скарзі відповідач посилається на статтю 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та наголошує на правомірності виплати ним страхового відшкодування в сумі 14 442,13 грн., розрахунок якого було проведено з врахуванням фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу ТДВ «СК «Альянс Україна» у справі №910/28856/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2016 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 18.02.2016.

15.02.2016 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду пояснення до апеляційної скарги, у яких наголосив на тому, що страховик несе відповідальність не в повному обсязі, а відповідно до вимог закону, а відтак, у відповідності до статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик виплачує страхове відшкодування з врахуванням зносу.

У судове засідання, призначене на 18.02.2016, представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення позивача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

16.07.2014 між позивачем та ОСОБА_3 (страхувальник) був укладений договір страхування наземного транспорту «Просто-Каско Плюс» №1400741 (далі, Договір), відповідно до якого позивачем були застраховані майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству, пов'язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням застрахованим транспортним засобом, а саме: автомобілем марки «Geely CK», державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 2012.

Строк дії договору встановлений з 18.07.2014 до 17.07.2015 (пункт 1.15. Договору).

Безумовна франшиза за Договором встановлена 0,5 % та становить 325, 00 грн. (пункт 1.13. Договору).

Відповідно до пункту 1.8.3. Договору франшиза за пошкодження скла: кузову, фар, ліхтарів, дзеркал легкових ТЗ (при відсутності інших пошкоджень ТЗ) становить 0%.

Як підтверджується матеріалами справи, 18.12.2014 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача транспортного засобу GEELY CK, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу Hyundai Accent 1.4 MT, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_5.

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 21.01.2015 у справі №760/23/15 ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, через пошкодження внаслідок ДТП застрахованого транспортного засобу у позивача виник обов'язок виплатити страхове відшкодування згідно з умовами договору.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

У випадку пошкодження транспортного засобу, застрахованого по ризику «Пошкодження», розмір збитку визначається на підставі калькуляції витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу, яка складається страховиком за допомогою програмного комплексу «AUDATEX», або калькуляції за актом автотоварознавчої експертизи, з якою згоден страховик, або рахунків на проведення відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого транспортного засобу на сертифікованому або несертифікованому СТО, на яку страхувальник був направлений страховиком, або рахунків, попередньо погоджених зі страховиком, з СТО на вибір страхувальника на проведення відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого транспортного засобу (пункт 2.8.9. Договору).

Згідно з пунктом 2.8.11. Договору відшкодуванню підлягає вартість деталей і вузлів, що вимагають заміни, вартість робіт по заміні і ремонту пошкоджених деталей і вузлів, вартість матеріалів, необхідних для ремонту. Відшкодуванню підлягає вартість заміни і ремонту тільки тих вузлів, деталей і агрегатів, пошкодження яких викликане страховим випадком. Вартість запчастин, матеріалів і робіт з відновлювального ремонту визначається на дату настання страхового випадку. При цьому заміна пошкоджених деталей і вузлів застрахованого транспортного засобу приймається в розрахунок за умови, що вони шляхом відновлювального ремонту не можуть бути приведені в стан, придатний для подальшого використання, або якщо цей ремонт економічно недоцільний, тому що його вартість перевищує загальну вартість заміни (з урахуванням вартості деталей, матеріалів, необхідних для ремонту і робіт).

Відповідно до пункту 1.8.1. Договору страхове відшкодування здійснюється без вирахування зносу.

Пунктом 2.8.6. Договору передбачено, що страхове відшкодування виплачується з вирахуванням безумовної франшизи, визначеної пунктами 1.13., 1.13.1. та з урахуванням умов пункту 1.8.3. Договору; якщо при укладанні договору в пункті 1.8.1. Договору визначено варіант «без вирахування зносу» складових, деталей і обладнання ТЗ, що підлягають заміні.

На підставі страхового акту від 17.01.2015 №104590 на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 перераховано 15 802,10 грн. (за вирахуванням франшизи по договору), що підтверджується платіжним дорученням від 17.02.2015 № 999 (том 1, а.с. 35).

На підставі страхового акту на доплату від 27.02.2015 №104590 на рахунок СПД ОСОБА_7 перераховано 2 481,37 грн. (за вирахуванням франшизи по договору), що підтверджується платіжним дорученням від 02.03.2015 № 3446 (том 1, а.с. 37).

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання страховика за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів перед страхувальником у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі рахунку-заказу №БН-0000012 (Акт виконаних робіт) ФОП ОСОБА_6 від 18.06.2015, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля марки GEELY CK, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 15 802,10 грн. та рахунку-заказу №ГА-0000029 (Акт виконаних робіт) СПД ОСОБА_7 від 18.06.2015, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля марки GEELY CK, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 2 481,37 грн. та заяви СПД ОСОБА_7 від 26.02.2015 про доплату коштів у зв'язку з подорожчанням запчастин.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Hyundai Accent 1.4 MT», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент скоєння вищезазначеної ДТП, була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альянс Україна» відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АІ/0802544, строк дії з 11.04.2014 по 10.04.2015, страхувальник ОСОБА_5, забезпечений транспортний засіб автомобіль Hyundai Accent 1.4 MT, державний реєстраційний номер НОМЕР_2). Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 грн., франшиза - 0,00 грн. (том 1, а.с. 71).

14.04.2015 позивач звернувся до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування вих. №04-2109 (том 1, а.с. 40), у якій, керуючись вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статтями 993, 1187 та 1191 Цивільного кодексу України, просив відшкодувати ТДВ СК «Альянс Україна» понесені ним збитки в сумі 18 283,47 грн.

Вказану вимогу відповідач отримав 17.04.2015, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (том 1, а.с. 41).

Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідач сплатив позивачеві в порядку регресу страхове відшкодування лише частково, на суму 14 442,13 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №5070 від 28.05.2015 (том 1, а.с. 82).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем недоплачене страхове відшкодування в розмірі 3 841,34 грн. (18 283,47 грн. - 14 442,13 грн.).

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що не повинен відшкодовувати позивачу суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 3 841,34 грн., оскільки витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом GEELY CK, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, мали розраховуватись з врахуванням фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу та становлять 14 442,13 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Враховуючи те, що цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки «Hyundai Accent» 1.4 MT, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент скоєння вищезазначеної ДТП було застраховано відповідачем, що підтверджується Полісом №АІ/0802544, у позивача згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування» після виплати страхового відшкодування виникло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, а саме до відповідача, а відповідач, у свою чергу, зобов'язаний в межах ліміту відповідальності виплатити страхове відшкодування позивачу.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За змістом статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з частинами 4 і 18 статті 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством, а франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Зі змісту пункту 2.8.11. Договору №1400741 (том 1, а.с. 93-106) вбачається, що відшкодуванню підлягає вартість деталей і вузлів, що вимагають заміни, вартість робіт по заміні і ремонту пошкоджених деталей і вузлів, вартість матеріалів, необхідних для ремонту. Відшкодуванню підлягає вартість заміни і ремонту тільки тих вузлів, деталей і агрегатів, пошкодження яких викликане страховим випадком. Вартість запчастин, матеріалів і робіт з відновлювального ремонту визначається на дату настання страхового випадку. При цьому заміна пошкоджених деталей і вузлів застрахованого транспортного засобу приймається в розрахунок за умови, що вони шляхом відновлювального ремонту не можуть бути приведені в стан, придатний для подальшого використання, або якщо цей ремонт економічно недоцільний, тому що його вартість перевищує загальну вартість заміни (з урахуванням вартості деталей, матеріалів, необхідних для ремонту і робіт).

Відповідно до пункту 1.8.1. Договору страхове відшкодування здійснюється без вирахування зносу.

Пунктом 2.8.6. Договору передбачено, що страхове відшкодування виплачується з вирахуванням безумовної франшизи, визначеної пунктами 1.13., 1.13.1. та з урахуванням умов пункту 1.8.3. Договору; якщо при укладанні договору в пункті 1.8.1. Договору визначено варіант «без вирахування зносу» складових, деталей і обладнання ТЗ, що підлягають заміні.

Отже, Договором добровільного страхування наземного транспорту від 16.07.2014 № 1400741, при виконанні якого у позивача виник обов'язок виплатити страхувальнику страхове відшкодування, встановлено, що знос на запасні частини та деталі, що підлягають заміні внаслідок настання страхового випадку, не вираховується (пункт 1.8.1. Договору).

Водночас, вирішуючи питання про суму відшкодування, суд враховує положення абз. 2 пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Полісом №АІ/0802544, яким застрахована цивільно-правова відповідальність винної особи, встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50 000, 00 грн. та франшизу 0 грн.

Водночас, колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, не приймає до уваги твердження відповідача з приводу того, що сума відшкодування повинна бути визначена з урахуванням зносу відповідно до статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» враховуючи наступне.

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Проте, для позивача відповідач у справі не є страховиком у розумінні цього Закону, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування».

З правового аналізу норм статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» слідує, що виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору на підставі рахунку-заказу №БН-0000012 (Акт виконаних робіт) та рахунку-заказу №ГА-0000029 (Акт виконаних робіт) від 18.06.2015, ПрАТ «Просто-Страхування» набуло права зворотньої вимоги до ТДВ СК «Альянс Україна» у сумі страхового відшкодування в розмірі 18 283,47 грн. - у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи, що виключає будь-яку залежність вказаного розміру від оцінки відновлювального ремонту та коефіцієнту зносу. Крім того, як уже зазначалося, Договором добровільного страхування наземного транспорту від 16.07.2014 №1400741, при виконанні якого у позивача виник обов'язок виплатити страхувальнику страхове відшкодування, встановлено, що знос на запасні частини та деталі, що підлягають заміні внаслідок настання страхового випадку, не вираховується (пункт 1.8.1. Договору).

Отже, розмір відшкодування, право вимоги виплати якого виникло у позивача до відповідача, обмежений лише фактичними витратами (платежами) страховика (позивача), здійсненими на користь страхувальника, за вирахуванням встановленої полісом франшизи.

З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню невиплачена відповідачем частина страхового відшкодування у розмірі 3 841,34 грн. (18 283,47 грн. - 14 442,13 грн.).

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альянс Україна» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альянс Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 у справі №910/28856/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 у справі №910/28856/15 залишити без змін.

Матеріали справи №910/28856/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх