донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

22.02.2016 справа №905/1992/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі: за участю представників сторін: від скаржника (позивача): від відповідача: розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу на рішення господарського суду від у справіОСОБА_4 ОСОБА_5 довіреність № 138 від 01.02.2016 р.; Не з?явився; Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» ОСОБА_6 м.Донецьк Донецької області 17.11.2015 р. № 905/1992/15
за позовом до відповідача проФонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» ОСОБА_6 м.Донецьк Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Статус Донбасу» м.Донецьк стягнення заборгованості за кредитним договором № КТДЕЮ/321883.10 від 25.04.2013 р. в розмірі 483983,64грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року позивач, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» ОСОБА_6 м.Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Статус Донбасу» м.Донецьк про стягнення заборгованості за кредитним договором № КТДЕЮ/321883.10 від 25.04.2013 р. у розмірі 483983,64 грн., з яких: 336674,00 грн. заборгованість за основним боргом, 88481,99 грн. заборгованість за процентами, 15627,36 грн. заборгованість по комісії, 43200,29 грн. заборгованість по сплаті пені.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов??язань за кредитним договором № КТДЕЮ/321883.10 від 25.04.2013 р.

Рішенням господарського суду Донецької області від 17.11.2015 р. позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Транспортна компанія «Статус Донбасу» на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» ОСОБА_6 в інтересах ПАТ «Український бізнес банк» заборгованість за процентами в розмірі 88481,99 грн. та заборгованість за комісіями в розмірі 15627,36 грн.; в решті позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 17.11.2015 р. скасувати в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник позивача (скаржника) у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача у судове засідання не з?явився.

Заслухавши пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 25.04.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Український бізнес банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Статус Донбасу» (позичальник) було укладено кредитний договір № КТДЕЮ/321883.10, відповідно до п. 1.1 якого банк, за наявності вільних грошових коштів, надає позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі непоновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 446496,00 грн. на придбання автомобіля «Lexus GS250» 2012 р.в., на строк з 25.04.2013 р. до 24.04.2017 р. зі сплатою 19% річних. Ліміт кредитування зменшується відповідно до графіку погашення (додаток №1). Проценти нараховуються за кожен календарний день за методом факт/360, тобто для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 Договору банк зобовязується відкрити позичальнику кредитний рахунок № 8303; рахунок з нарахування процентів 8303; зарахувати грошові кошти (кредит) на рахунок Автосалону ТОВ «ОСОБА_7, ЛТД» № 3627, відкритий в ПУМБ м.Дніпропетровськ, МФО 334851, .

Пунктом 4.2 Договору встановлено, що позичальник зобов?язується щомісячно, не пізніше сьомого числа місяця, наступного за звітним, перераховувати на рахунок № 8304 суму процентів за користування кредитом у відповідності до договору. У разі, якщо дата погашення процентів припадає на вихідний або святковий день, то платежі у погашення заборгованості повинні бути здійснені не пізніше наступного банківського дня.

Позичальник зобов?язався сплатити банку одноразову комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 4464,96 грн. без ПДВ на рахунок № 8304, МФО 334969 у строк до 26.04.2013 р. Щомісячно, не пізніше сьомого числа місяця, наступного за звітним, сплачувати банку комісійну винагороду за супроводження кредитної заборгованості у сумі 1116,24 грн. без ПДВ на рахунок № 8304 у ПАТ «Укрбізнесбанк», МФО 334969 (п. 4.3 Договору).

Згідно з п. 4.5 Договору позичальник зобов?язався погашати наданий банком кредит згідно з графіком погашення (додаток №1), який є невід?ємною частиною цього договору. Сплачувати суму кредиту на рахунок № 8304 з призначенням платежу «Погашення заборгованості за кредитним договором № КТДЕЮ/321883.10 від 25.04.2013 р. без ПДВ. У разі, якщо дата погашення кредиту припадає на вихідний або святковий день, то платежі у погашення заборгованості повинні бути здійснені не пізніше наступного банківського дня».

Відповідно до Графіку погашення до кредитного договору №КТДЕЮ/321883.10 від 25.04.2013 р. встановлено наступний порядок повернення відповідачем отриманого кредиту: з травня 2013 р. по 24 квітня 2017р. - по 9302,00 грн. щомісяця.

Додатковою угодою від 28.04.2014 р. до кредитного договору № КТДЕЮ/321883.10 від 25.04.2013 р., укладеною між ПАТ «Український бізнес банк» та ТОВ «Транспортна компанія «Статус Донбасу», сторони вирішили внести зміни до п.4.5 Договору та викласти його в наступній редакції: « 4.5. Погашати наданий банком кредит згідно з графіком погашення (додаток № 1) який є невід?ємною частиною цього Договору».

Відповідно до нового Графіку погашення до кредитного договору №КТДЕЮ/321883.10 від 25.04.2013 р. встановлено наступний порядок повернення відповідачем отриманого кредиту: з квітня 2014 р. по вересень 2014 р. - по 2884,00 грн. щомісяця, з жовтня 2014 р. по березень 2017 р. по 10544,00 грн., до 24 квітня 2017 р. 10550,00 грн.

25.04.2013 р. на рахунок Автосалону ТОВ «ОСОБА_7, ЛТД» № 3627 було перераховано суму у розмірі 446496,00 грн., що підтверджується банківськими виписками по особовому рахунку відповідача з 25.04.2013 р. по 06.08.2015 р., та з 25.04.2013 р. по 22.09.2015 р.

Як вбачається з наданих позивачем випискам по особовому рахунку відповідача з 25.04.2013 р. по 06.08.2015 р., та з 25.04.2013 р. по 22.09.2015 р. відповідач здійснював погашення суми кредиту у розмірі 9302,00 грн. щомісячно з травня 2013 р. по березень 2014 р. включно, та у квітні 7500,00 грн. Тобто останній місячний платіж в сумі 7500,00 грн. був здійснений відповідачем 28.04.2014р.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позивач виконав умови кредитного договору № КТДЕЮ/321883.10 від 25.04.2013 р., проте відповідачем було порушено узгоджений сторонами «Графік погашення», внаслідок чого прострочена заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом склала 336674,00 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом складає 336674,00 грн., яка підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за основним боргом в розмірі 336674,00 грн., посилаючись на передчасність звернення до суду в цій частині, оскільки датою остаточного повернення кредиту є 24.04.2017 р.

Судова колегія не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5.3 Договору банк має право вимагати від позичальника дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків у разі: зокрема, непогашення позичальником процентів та/або щомісячного внеску за кредитом згідно з графіком впродовж двох місяців; недотримання позичальником умов цього договору; несплати позичальником комісій, передбачених кредитним договором. Про намір достроково розірвати кредитний договір та/або вимогу достроково погасити суми кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків, банк письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобовязаний впродовж 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банка достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісії, неустойку, передбачені даним договором.

Таким чином, позивач має право, визначене договором, вимагати дострокового виконання боргових зобов?язань, звернувшись до боржника з вимогою про дострокове погашення суми кредиту, процентів, комісій, тощо.

Згідно приписів частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у звязку з порушенням умов договору згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Дострокове повернення позичальником всієї заборгованості за кредитним договором є способом цивільно-правової відповідальності боржника. У подальшому, при невиконанні рішення суду, у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки зобовязальні правовідносини не припинилися (стаття 599 Цивільного кодексу України, у якій зазначено, що зобовязання припиняються його виконанням, проведеним належним чином).

Судова колегія зауважує, що законом не визначено форму предявлення такої вимоги позикодавцем, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі формі позову.

Отже, не надіслання позикодавцем в досудовому порядку письмової вимоги позичальнику про дострокове повернення кредиту не є перешкодою для реалізації права позикодавця звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав безпосередньо до суду, оскільки обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до позичальника з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням частини 2 статті 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України в рішенні від 09.07.2002 № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обовязком особи, яка потребує такого захисту.

Приймаючи до уваги вищенаведене, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення з ТОВ «Транспортна компанія «Статус Донбасу» кредитної заборгованості в сумі 336674,00 грн. Таким чином, рішення господарського суду Донецької області в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення зазначеної вимоги.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за процентами в сумі 88481,99 грн. за період з 25.04.2013 р. по 30.07.2015 р. та заборгованості за комісіями у розмірі 15627,36 грн. за період з 25.04.2013 р. по 31.07.2015 р.

У разі невиконання зобовязань відповідно до п. 4.5. цього договору, а саме невиконання зобовязання щодо зменшення суми ліміту кредитування згідно з графіком погашення та/або невиконання зобовязання щодо повного остаточного погашення кредиту до 24.04.2017 р. включно, позичальник сплачує банку проценти у розмірі 38 % річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення (п. 4.6. кредитного договору).

Доказів належного, своєчасного та повного виконання позичальником прийнятих на себе зобовязань за кредитним договором № KTДЕЮ/321883.10 від 25.04.2013 р. стосовно повернення кредиту, згідно обумовленого сторонами графіку, сплати процентів за користування кредитом, комісій відповідачем до справи не надано.

Неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобовязань за кредитним договором № KTДЕЮ/321883.10 від 25.04.2013 р. підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом. За приписами ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України та статтею 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

За умовами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу встановлено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Отже, у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом із нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що залишилася та підлягає сплаті.

На підставі п.п. 1.1, 4.6 кредитного договору №КТДЕЮ/321883.10 від 25.04.2013 р. позивачем за період з 25.04.2013 р. по 30.07.2015 р. за користування кредитом нараховано відповідачу відсотки у сумі 88481,99 грн.

Згідно п. 4.3 Договору позивачем також нараховано відповідачу комісію в сумі 15627,36 грн.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судова колегія вважає, що позивачем належним чином доведено факт наявності заборгованості за кредитом, а також наявні всі підстави стягнення процентів та комісії, а тому висновок місцевого суду щодо задоволення вимоги про стягнення з відповідача 88481,99 грн. заборгованості за процентами, 15627,36 грн. - заборгованості по сплаті щомісячної комісії, є правомірним.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача заборгованість по сплаті пені в розмірі 43200,29 грн. за період з 31.01.2015 р. по 30.07.2015 р., з яких: 22114,87 грн. - пеня за простроченим основним боргом, 17857,43 грн. пеня за простроченим процентами, 3227,99 грн. пеня за простроченими комісіями.

Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 43200,00 грн., посилаючись на те, що матеріали справи не містять жодних доказів в підтвердження факту наявності письмової згоди сторін щодо зобов'язання відповідача сплачувати штрафні санкції у разі порушення зобов'язань за кредитним договором № КТДЕЮ/321883.10 від 25.04.2013 р.

Судова колегія зауважує, що відповідно до п. 5.4 Договору за порушення умов, передбачених п. 4.5 Кредитного договору банк має право вимагати сплати штрафних санкцій у розмірі 2 % від суми заборгованості за основним боргом.

Згідно з п. 5.10 Договору при порушенні строків погашення кредиту, нарахованих за ним процентів, комісій (п. 4.2., 4.3., 4.5.) банк має право вимагати від позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченої заборгованості за кредитом.

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'яань»).

Таким чином відповідач, підписуючи Договір, в п. 5.4 та п. 5.10 Договору дав згоду на застосування зазначеної в них відповідальності у вигляді нарахування неустойки: штрафних санкцій та пені.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки ( ст.611 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Таким чином, висновок місцевого суду не відповідає дійсності, оскільки умовами договору (п. 5.10 Договору) передбачено стягнення пені у разі порушення зобов?язань за кредитним договором. Тобто сторони встановили можливість такого нарахування. Договір підписано обома сторонами без зауважень та скріплений печатками сторін.

Крім того судова колегія зауважує, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 43200,29 грн. не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.09.2014 р. № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що періодом проведення антитерористичної операції визначено час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про введення в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 р. № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Так, відповідно до ст.2 Закону України від 02.09.2014 р. № 1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, який є спеціальним, дія якого поширюється лише на визначене коло суб'єктів, на час проведення антитерористичної операції встановлено заборону нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території цих населених пунктів. Банки та інші фінансові установи зобов'язані скасувати зазначеним у статті 2 Закону особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Листом від 27.10.2014р. №18-112/64138 Національний банк України нагадав всім банкам про необхідність суворого і безумовного дотримання вимог Закону України „Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та повідомив, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у десятиденний строк з дня опублікування Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 р. затверджено Перелік населених пунктів, до якого включено м. Донецьк.

05.11.2014 р. Кабінетом Міністрів України прийнято нове розпорядження № 1079-р, яким зупинено дію розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 р. № 1053 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

За результатом розгляду адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Тар Альянс" до Кабінету Міністрів України постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 у справі №826/18327/14 визнано не чинним розпорядження Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014 "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України" від 30.10.2014 № 1053-р.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 у зазначеній адміністративній справі залишена без змін та набрала законної сили відповідно до статті 254 КАС України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України К/800/19383/15 від 28.07.2015 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим прийняття Кабінетом Міністрів України Розпорядження № 1079-р від 05.11.2014 не скасовує Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та не робить його недійсним.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим. Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

Згідно з ч. ч. 1, 7 ст. 4 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" координацію діяльності суб'єктів, які залучаються до боротьби з тероризмом, здійснює Антитерористичний центр при Службі безпеки України.

Статтею 1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" встановлено, що районом проведення антитерористичної операції є визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Відповідно до рішення РНБО України від 13.04.2014р., уведеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 р. № 405/2014, Антитерористичним центром при Службі Безпеки України, видано наказ від 07.10.2014 р. №33/6/а Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення, згідно з яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07.04.2014р.

Отже, проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 07.04.2014р. визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Крім того, прийняття Кабінетом Міністрів України Розпорядження № 1079-р від 05.11.2014р. не скасовує Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та не робить його недійсним.

Відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням ТОВ Транспортна компанія «Статус Донбасу» є м.Донецьк, вул. Ромена Ролана, 18.

На час апеляційного провадження по справі № 905/1992/15, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. № 1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України, на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого включено м. Донецьк.

Законом України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, який є діючим, на час проведення антитерористичної операції встановлено мораторій щодо нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.

ОСОБА_8 набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення (ст.11 наведеного Закону).

У розумінні положень ст. 58 Конституції України приписи ст. 2 означеного Закону відносно заборони нарахування пені та штрафу з 14 квітня 2014 року мають ретроспективну дію для розглядуваних правовідносин та не містять жодних вилучень щодо їх незастосування.

Відповідно до ст.2 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та Законами України. Закріплене в ст.2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції право субєкта господарювання не може бути ілюзорним та носити декларативний характер.

З огляду на мораторій, встановлений ст.2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції щодо встановлення заборони нарахування пені із зобов'язань за кредитними договорами у позивача були відсутні підстави для нарахування та стягнення пені в розмірі 43200,29 грн. за період з 31.01.2015 р. по 30.07.2015р.

В матеріалах справи міститься спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, зроблений суддею господарського суду Донецької області Кучерявою О.О., в якому місцезнаходженням юридичної особи (ТОВ «Транспортна компанія «Статус Донбасу») є: м.Донецьк, вул. Ромена Ролана, 18.

Отже, вимога про стягнення з відповідача пені в розмірі 43200,29 грн. не підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» ОСОБА_6 м.Донецьк. Тому рішення господарського суду Донецької області від 17.11.2015 р. підлягає частковому скасуванню, а саме в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № КТДЕЮ/321883.10 від 25.04.2013 р. у розмірі 336674,00 грн. з прийняттям нового рішення про задоволення вимоги у цій частині. В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 17.11.2015 р. по справі № 905/1992/15 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на обох сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» ОСОБА_6 м.Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 17.11.2015 р. у справі № 905/1992/15 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 17.11.2015 р. у справі № 905/1992/15 скасувати в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № КТДЕЮ/321883.10 від 25.04.2013 р. у розмірі 336674,00 грн. з прийняттям нового рішення про задоволення вимоги у цій частині.

В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 17.11.2015 р. по справі № 905/1992/15 залишити без змін.

Викласти рішення у наступній редакції:

«Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Укрбізнесбанк ОСОБА_6 в інтересах Публічного акціонерного товариства Український ОСОБА_9 до Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортна компанія «Статус Донбасу» про стягнення заборгованості за кредитним договором № КТДЕЮ/321883.10 від 25.04.2013 р. в сумі 483983,64 грн., з яких: 336674,00 грн. заборгованість за основним боргом, 88481,99 грн. заборгованість за процентами, 15627,36 грн. заборгованість по комісії, 43200,29 грн. заборгованість по сплаті пені задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Статус Донбасу» (83076, Донецька область, м. Донецьк, вул. Ромена Ролана, 18, ) на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Укрбізнесбанк» ОСОБА_6 в інтересах Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» (юридична адреса: 83001, м. Донецьк, вул. Артема, 125; фактична адреса: 02660, м. Київ, просп. Ю.Гагаріна, буд. 23, відомості про р/р матеріали справи не містять, ) заборгованість за основним боргом в розмірі 336674,00 грн., заборгованість за процентами в розмірі 88481,99грн., заборгованість за комісіями в розмірі 15627,36грн., всього на загальну суму 440783,35 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Статус Донбасу» (83076, Донецька область, м. Донецьк, вул. Ромена Ролана, 18, ) на користь державного бюджету України судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 8815,66 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Статус Донбасу» (83076, Донецька область, м. Донецьк, вул. Ромена Ролана, 18, ) на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Укрбізнесбанк» ОСОБА_6 в інтересах Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» (юридична адреса: 83001, м. Донецьк, вул. Артема, 125; фактична адреса: 02660, м. Київ, просп. Ю.Гагаріна, буд. 23, відомості про р/р матеріали справи не містять, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 9697,23 грн.

Господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя : Н.В. Будко

Судді: О.Л.Агапов

ОСОБА_3

Надруковано: 5 прим.

1. скаржнику (відповідачу)

1. позивачу

1. у справу

1. апеляційному суду

1. ГСДО