ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016р. Справа№ 914/76/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Паптранс», м.Бібрка, Львівська область

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Львів

про стягнення 12 000 грн. 00 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, директор

від відповідача: не зявився

Товариство з обмеженою відповідальністю «Паптранс», м. Бібрка, Львівська область звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів про стягнення 12 000 грн. 00 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 12.01.2016р. призначив розгляд справи на 17.02.2016 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір-заявку на перевезення вантажу. На виконання умов вказаного договору-заявки, позивач надав транспортні послуги з перевезення вантажу на загальну суму 18 000 грн. 00 коп. Однак, відповідач свої зобовязання щодо оплати вартості послуг виконав частково, станом на дату подання позову заборгованість становить 12 000 грн. 00 коп. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 12 000 грн. 00 коп. боргу та судові витрати.

Відповідач в судове засідання явку представника не забезпечив, проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав, вимог ухвали суду не виконав, повідомлення про дату, час та місце розгляду справи надсилалися на адресу, вказану позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що згідно ст. 64 ГПК України є врученням належним чином.

У відповідності до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

14 вересня 2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Паптранс» (перевізник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (експедитор) було укладено договір-заявку №17-15/п на перевезення вантажу (міжнародне).

Відповідно до договору-заявки позивач зобовязувався організувати перевезення вантажу по маршруту с. Новий Яричів (Львівська область), Україна м. Красногорськ (Московська область), Російська Федерація.

Вартість послуг згідно договору-заявки становила 18 000 грн. 00 коп. (п.20 договору-заявки).

Позивач умови, зазначені в договорі-заявці, виконав повністю, що підтверджується належним чином оформленою міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №188919 з відміткою вантажоодержувача про одержання вантажу.

Згідно п. 21. договору-заявки оплата здійснюється шляхом передоплати та по факту отримання оригіналів документів.

Позивачем було надіслано відповідачу рахунок-фактуру №94 від 22.09.2015 р., товарно-транспортну накладну (CMR) №188919 з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №81 від 22.09.2015 р.

25.09.2015 р. відповідач оплатив послуги частково в сумі 6 000 грн. 00коп., що підтверджується випискою з банківського рахунку.

У звязку з простроченням оплати вартості послуг, позивач 23.11.2015 р. надіслав відповідачу претензію, в якій просив сплатити борг у розмірі 12000грн. 00 коп. Вказана претензія залишена відповідачем без розгляду та задоволення.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобовязання перед позивачем щодо оплати вартості послуг з перевезення вантажу на дату розгляду справи в суді не виконав, заборгованість відповідача перед позивачем становить 12 000 грн. 00 коп.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобовязується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобовязується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Частиною 3 ст. 909 ЦК України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 9 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів 1956 р. вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Таким чином, з наведеного вбачається, що між сторонами виникли договірні відносини з перевезення вантажу, що в сукупності підтверджується укладенням договору-заявки на перевезення, належним чином оформленою міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №188919.

Факт надання послуг з перевезення підтверджується відміткою вантажоодержувача на товарно-транспортній накладній (CMR) №188919 в графі «Вантаж одержано».

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно ст. 16 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів 1956 р., платежі, передбачені вантажною накладною, та всі інші витрати залишаються такими, що підлягають оплаті після видачі вантажу.

Статтею 104 Статуту автомобільного транспорту Української УРСР передбачено, що остаточний розрахунок за перевезення вантажів провадиться замовником автотранспорту на підставі рахунку автотранспортного підприємства або організації.

Як зазначалося вище, позивачем надсилалися відповідачу рахунок на оплату послуг, загальна вартість яких становила 18 000 грн. 00 коп., а також товарно-транспортна накладна (CMR) №188919 та акт виконаних робіт (послуг), проте, останнім оплату здійснено частково в розмірі 6 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобовязання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 12000грн. 00 коп. основного боргу.

Оскільки спір виник з вини відповідача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 599, 612, 625, 626, 909 ЦК України, ст. 193, 230, 231 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів, вул. Сосенка, 30/63 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Паптранс», м. Бібрка, вул.Тарнавського, 8, Перемишлянський район, Львівська область (ідентифікаційний код 36848476) 12 000 грн. 00 коп. основного боргу, 1 218 грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 17.02.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 22.02.2016 р.

Суддя Мазовіта А.Б.