Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

18 лютого 2016 року Справа № 927/1500/15

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" ОСОБА_1,

юридична адреса: вул. Щорса, 36-Б, м. Київ, 01133;

адреса для листування: бул. Дружби народів, 38, м. Київ, 01014

Відповідач: Приватне підприємство "Арі-Агро",

вул. вул. Чернігівська, 47, Прилуцький район, Чернігівська обл., 17542

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,

на стороні позивача: Національний банк України,

вул. Інститутська, 9, м. Київ, 01007

Про стягнення 233554,80грн.

Суддя Моцьор В.В.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_2 (довіреність №б/н від 22 грудня 2015 року),

відповідача: ОСОБА_3 (посвідчення адвоката № 223 від 29 листопада 2002 року),

третьої особи: ОСОБА_4 (довіреність №18-02025/55308 від 05 серпня 2015 року) (була присутня у судових засіданнях 02 та 11 лютого 2016 року).

Рішення приймається після оголошеної в судових засіданнях 02 лютого 2016 року та 11 лютого 2016 року перерв на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 18 лютого 2016 року на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" ОСОБА_1 подано позов до Приватного підприємства "Арі-Агро" про стягнення 233554,80грн. боргу, з яких 129554,80грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом та 104000,00грн. штрафу відповідно до умов договору кредитної лінії № ВКЛ-2004104 від 04 лютого 2011 року (в редакції заяви про виправлення описки) .

Ухвалою суду від 22 грудня 2015 року суд залучив до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Національний банк України та відклав розгляд справи.

У судовому засіданні 12 січня 2016 року суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи їх неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо погашення кредиту та відсотків за його користування відповідно до умов договору кредитної лінії № ВКЛ-2004104 від 04 лютого 2011 року, зауваживши, що з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ "Дельта Банк".

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовував наступним. ПП "Арі-Агро" внаслідок складної економічної ситуації несвоєчасно виконувало свої зобов'язання перед банком по договору кредитної лінії № ВКЛ-2004104 від 04 лютого 2011 року в частині сплати тіла кредиту та процентів. За проханням ПП "Арі-Агро", на засіданні Кредитного комітету 22 січня 2015 року було прийнято рішення, яким до ПП "Арі-Агро" не будуть застосовані штрафні санкції при умові повного погашення заборгованості по тілу кредиту, відсоткам і пені. Також, відповідачу розраховано заборгованість станом на 25 січня 2015 року, де 13999,93грн. прострочене тіло кредиту, 82495,90грн. пеня за прострочення повернення кредиту та процентів. Відповідач 27 січня 2015 року платіжним дорученням №125 здійснив погашення кредиту в сумі 13999,93грн. Електронним листом від 11 лютого 2015 року працівник банку повідомив відповідача про прийняте рішення кредитного комітету. Також, вкладенням до листа був протокол №3/15 від 22 січня 2015 року та розрахунок суми пені, яку необхідно сплатити для часткового незастосування штрафних санкцій, яка складала 82522,18грн., крім того, в листі зазначено строк оплати пені до 21 березня 2015 року включно. Відповідач у період з 18 березня по 20 березня 2015 року сплатив пеню в сумі 82522,18грн. Отже, відповідач вважає, що кредитний договір є виконаним. Проте, банк 29 травня 2015 року надіслав відповідачу довідку про наявність боргу в сумі 214803,59грн., а 08 червня 2015 року повідомив відповідача про відсутність правових підстав надати довідку про погашення кредиту. Крім того, відповідач зауважив, що сплачені відповідачем кошти зараховані банком відповідно до їх призначень в платіжних дорученнях, а в разі відсутності погодження прощення боргу, зарахування платежів повинно здійснюватися на умовах п.2.6 договору кредитної лінії.

Ухвалою суду від 12 січня 2016 року розгляд справи відкладався.

25 січня 2016 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява про уточнення позовних вимог №18.2-62 від 22 січня 2016 року, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 209554,80грн. заборгованості за договором кредитної лінії № ВКЛ-2004104 від 04 лютого 2011 року, з яких 129554,80грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом та 80000,00грн. штрафу. Також, надійшли письмові пояснення, з яких вбачається, що підставою для нарахування процентів із застосуванням процентної ставки 27% є п.1.1.4 договору та порушення відповідачем умов п.3.3.12.3 договору, а підставою для нарахування штрафів є п.4.2 договору та порушення відповідачем пунктів 3.3, 3.3.8, 3.3.12.1. 3.3.12.3. Крім того, в поясненні зазначено, що проценти в сумі 129554,80грн. є штрафною відсотковою ставкою. Суд прийняв документи до розгляду та долучив їх до матеріалів справи.

01 лютого 2016 року через канцелярію суду від третьої особи надійшли пояснення, в яких НБУ вважає вимоги позивача такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Суд долучив пояснення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 02 лютого 2016 року представник відповідача подав суду заяву про застосування строків позовної давності та заяву про зменшення розміру відповідальності, які долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 02 лютого 2016 року судом оголошено перерву до 11 лютого 2016 року.

09 лютого 2016 року через канцелярію суду від третьої особи надійшли пояснення, з яких вбачається, що погодження куратором НБУ виконання протоколу засідання кредитного комітету від 22 січня 2015 року №3/15 здійснено в межах повноважень, визначених "Положенням про застосування НБУ заходів впливу", що твердження позивача щодо прощення банком боргу є неправомірними, в зв'язку з тим що в даному випадку порушуються права НБУ. Суд долучив пояснення до матеріалів справи.

10 лютого 2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшов контррозрахунок нарахованого позивачем штрафу з поясненнями щодо застосування та стягнення підвищеної процентної штрафної ставки, який долучено судом до матеріалів справи.

11 лютого 2016 року від позивача через канцелярію суду електронним зв'язком надійшли заперечення на заяву відповідача про зменшення розміру відповідальності та заява про уточнення позовних вимог №02.3-157 від 10 лютого 2016 року, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 193554,80грн. заборгованості за договором кредитної лінії № ВКЛ-2004104 від 04 лютого 2011 року, з яких 129554,80грн. заборгованості по сплаті процентів, нарахованих за порушення п.3.3.12.3 договору та 64000,00грн. штрафу. Суд прийняв документи до розгляду та долучив їх до матеріалів справи.

У судовому засіданні 11 лютого 2016 року представник відповідача подав суду заяву про продовження строку розгляду спору, яка долучена до матеріалів справи, судом оголошено перерву.

Ухвалою суду від 11 лютого 2016 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

12 лютого 2016 року через канцелярію суду від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи, яке долучено судом до матеріалів справи.

12 лютого 2016 року від позивача через канцелярію суду надійшла дублююча заява про уточнення розміру позовних вимог, яка долучена судом до матеріалів справи.

15 лютого 2016 року від позивача через канцелярію суду надійшли письмові пояснення, з яких вбачається, що після введення тимчасової адміністрації була проведена інвентаризація банку, в результаті якої виявлено факт порушення боржником п.3.3.12.3, п.3.3.12.1 кредитного договору і факт не підвищення відсоткової ставки до 27%, тому було перераховано і нараховано прострочені відсотки та штраф, Тимчасова адміністрація діяла згідно Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Суд долучив пояснення до матеріалів справи.

Присутній у судовому засіданні 18 лютого 2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги, зауваживши, що позивачем заявлено до стягнення 27% річних, що є збільшенням розміру річної процентної ставки за порушення п.3.3.12.3 договору, що в розрахунку штрафів за договором, доданого до заяви про уточнення позовних вимог №02.3-157 від 10 лютого 2016 року, помилково зазначено та нараховано штраф в сумі 24000,00грн. за порушення п.3.3.12.1., а саме за неподання довідок з 3 кварталу 2014 року по 2 квартал 2015 року, і суму якого, також, помилково заявлено до стягнення у вищевказаній заяві про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача підтримав викладені раніше заперечення та заяви про застосування строків позовної давності та про зменшення розміру відповідальності, також зауважив, що позивачем в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог №02.3-157 від 10 лютого 2016 року не заявлялись вимоги щодо стягнення штрафу за порушення п.3.3.12.1., а саме за неподання довідок.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив:

Суд фактично розцінив подані позивачем заяви про уточнення позовних вимог №18.2-62 від 22 січня 2016 року та №02.3-157 від 10 лютого 2016 року, як зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення штрафу до 64000,00грн. Дані заяви прийняті судом, оскільки це не протирічить діючому законодавству та не порушує нічиї права та охоронювані законом інтереси, а також є процесуальним правом сторони, відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України. Справа розглядається з урахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог.

04 лютого 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (надалі кредитор, позивач) та Приватним підприємством "Арі-Агро" (надалі - позичальник, відповідач) укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-2004104, відповідно до умов якого кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (надалі кредитний договір) (а.с. 27-29 т.1).

Відповідно до п.1.1.1 кредитного договору надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами на умовах, визначених цим договором в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 800000,00грн., який змінюється відповідно до встановленого графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно Додатку №1 до цього договору, який є невід'ємною частиною (далі графік), зі сплатою плати за користування кредитом в розмірі 22% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 03 серпня 2014 року включно, на умовах, визначених цим договором.

Сторонами погоджено Додаток №1 до кредитного договору (графік зменшення максимального ліміту заборгованості), відповідно до якого останній день погашення кредиту 03 серпня 2014 року (а.с. 30 т.1).

Згідно п. 2.1, 2.2 кредитного договору видача кредиту на цілі, визначені в п.1.2 цього договору, проводиться шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку №0402 в АТ "Дельта Банк" на поточний рахунок позичальника в гривні №4104, відкритий в АТ "Дельта Банк", МФО 380236, згідно письмових заяв позичальника відповідно до положень цього договору. Моментом (днем) надання кредиту вважається день надання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника в повній або часткові сумі кредиту.

Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 800000,00грн, що підтверджується меморіальними ордерами: №4296873 від 07 лютого 2011 року на суму 400000,00грн., №4468591 від 08 лютого 2011 року на суму 100000,00грн., №4575322 від 09 лютого 2011 року на суму 100000,00грн., №7790016 від 01 березня 2011 року на суму 50000,00грн., №8624617 від 11 березня 2011 року на суму 50000,00грн., №10937760 від 28 березня 2011 року на суму 50000,00грн., №11209657 від 31 березня 2011 року на суму 30000,00грн., №15064853 від 29 квітня 2011 року на суму 20000,00грн. (а.с.12-19) та випискою по рахунку (а.с. 20-26 т.1).

Пунктами 3.3.4 та 3.3.5 договору визначено, що позичальник зобов'язаний протягом строку використання кредиту сплачувати проценти за його використання в порядку, визначеному цим договором; повернути кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів та комісій кредитора та можливих штрафних санкцій у терміни, визначені цим договором.

Відповідно до п.2.3 кредитного договору, моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту, процентів, комісій та можливих штрафних санкцій, визначених цим договором, якщо інше не випливає з умов цього договору.

Згідно п.2.4 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно в останній робочий день поточного місяця за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді (28-29-30-31/365). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту,

Сплата процентів здійснюється у валюті Кредиту щомісячно, це пізніше 10 (десятого) числа місяця наступного за звітним та в день остаточного погашення кредиту на рахунок №0402 АТ "Дельта Банк", МФО 380236 (п. 2.5 кредитного договору).

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч.3 ст.1049 вказаного кодексу).

Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання, якими є сторони у справі, повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів, що підтверджується претензією №2/01-17/14189 від 10 грудня 2014 року (а.с. 82-83 т.1) і також, не заперечує сам відповідач. Станом на 05 грудня 2014 року заборгованість відповідача перед банком становила 717189,77грн., в тому числі 550000,00грн. заборгованості за простроченим кредитом, 45747,94грн. заборгованості за простроченими нарахованими процентами, 73441,83грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, 48000,00грн. штрафу.

ПП "Арі-Агро надіслало на адресу банка листа №1 від 05 січня 2015 року з проханням скасувати нарахування штрафних санкцій та пені (а.с. 84 т.1).

Згідно протоколу №3/15 від 22 січня 2015 року (а.с. 166 т.1) Кредитний комітет банку вирішив:

1. 3а умови повного погашення заборгованості по тілу кредиту, процентам та пені по договору кредитної лінії №ВКЛ-2004104 від 04.02.2011 року, укладеному з ПП "Арі-Агро" ();

1.1.Не застосовувати штрафні санкції по договору кредитної лінії №ВКЛ-2004104 від 04.02.2011 року та Іпотечному договору, зареєстрованому у реєстрі за №488 від 04.02.2011 року, укладеному з ОСОБА_5 (ІПН 264502299).

2. Після виконання умов, передбачених п.1 цього протоколу, надати ПП "Арі-Агро" () довідку про повне виконання зобовязань за договором кредитної лінії № ВКЛ-2004104 від 04.02.2011 року.

3. Протокол дійсний протягом 2 місяців від дня підписання.

Виконання даного протоколу було погоджено куратором ОСОБА_6, про що свідчить службова записка (а.с. 167 т.1).

26 січня 2015 року на електронну адресу ПП "Арі Агро" надійшов електронний лист від працівника позивача ОСОБА_7, в якому вона повідомила ПП "Арі-Агро" про позитивне рішення прийняте на засіданні Кредитного комітету в четвер 22 січня 2015 року, яким до ПП "Арі Агро" не буде застосована підвищена ставка (+ 5 % до процентної ставки) та не будуть застосовані штрафи при умові оплати залишку тіла кредиту, поточних платежів і пені. Також, повідомлено про наявність у вкладенні сканованої копії офіційного листа, який повинен був надійти ПП "Арі Агро" в оригіналі та зазначено заборгованість станом на 25 січня 2015 року включно: прострочене тіло кредиту - 13999,93 грн., пеня за прострочення повернення кредиту та процентів - 82495,90 грн. (а.с.97 т.1).

ПП "Арі-Агро" 27 січня 2015 року платіжним дорученням №125 здійснило погашення кредиту в сумі 13999,93грн. (а.с. 86 т.1).

Отже, ПП "Арі-Агро" станом на 27 січня 2015 року погасило заборгованість по тілу кредиту.

Крім того, банк надіслав ПП "Арі-Агро" лист №05-2716922 від 26 січня 2015 року (про який повідомлялося в електронному листі від 26 січня 2015 року) (а.с. 85 т.1) та 11 лютого 2015 року електронний лист працівника банку ОСОБА_7С, в якому вона повідомила, що загальна сума пені, які підлягає сплаті 82522,18грн., що протокольне рішення про списання всіх штрафів за умови оплати пені, діє до 21 березня 2015 року включно (а.с. 90 т.1).

Відповідач сплатив пеню в сумі 82522,18грн., що підтверджується платіжними дорученнями №149 від 18 березня 2015 року на суму 20522,18грн., №153 від 19 березня 2015 року на суму 50000,00грн., №30 від 20 березня 2015 року на суму 12000,00грн. (а.с. 87-89 т.1).

Таким чином, відповідач вважає, що банк здійснив прощення боргу, можливість якого передбачена ст.605 Цивільного кодексу України, що рішення про часткове прощення боргу Кредитним комітетом банку від 22 січня 2015 року ніяким чином не порушувало права третіх осіб щодо майна кредитора, а тому ПП "Арі-Агро" виконало свої зобовязання по договору кредитної лінії в повному обсязі. 26 березня 2015 року ПП "Арі-Агро" листом №3 звернулося до банку з проханням надати довідку про повне виконання зобовязань за договором кредитної лінії №ВКЛ-2004104 від 04.02.2011 року з метою зняття заборон на майно, що перебувало в іпотеці. 29 травня 2015 року банк надіслав довідку №05-2987847, якою повідомив про наявність боргу за ПП "Арі-Агро " в сумі 214803,59грн., в тому числі штраф 72000,00грн. та прогноз донарахування відсотків 142803,59грн. 08 червня 2015 року банк листом №2931 повідомив про відсутність правових підстав надати довідку про погашення кредиту (а.с. 92-95 т.1).

Позивач просить суд стягнути з відповідача 129554,80грн. заборгованості по сплаті процентів, нарахованих за порушення п.3.3.12.3 договору, за період з 15 лютого 2011 року по 03 серпня 2014 року та 64000,00грн. штрафу, з яких 32000,00грн. штрафу за порушення п.3.3.8 договору за період III-IV квартал 2014 року та I-II квартал 2015 року та 32000,00грн. штрафу за порушення умов п.3.3.12.1 договору, в тому числі 8000,00грн. за не переведення 100% оборотів до 05.04.2011 року і 24000,00грн. за ненадання довідок з III кварталу 2014 року по II квартал 2015 року.

Як встановлено судом вище, відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" 02 березня 2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення №51 про запровадження з 03 березня 2015 року тимчасової адміністрації і розпочато процедуру виведення ПАТ "Дельта Банк" з ринку. Уповноваженою особою Фонду гарантування на здійснення тимчасової адміністрації призначено ОСОБА_1. З дня свого призначення уповноважена особа Фонду гарантування набула всі повноваження органів управління та органів контролю банку і розпочала здійснювати заходи для забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна, захисту інтересів вкладників і кредиторів банку (а.с. 33-36 т.1).

Згідно п.1.31 глави 1 розділу III Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 №2, уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію зобов'язана обліковувати на окремому аналітичному рахунку кошти, що надійшли від:

- реалізації майна (майнових прав), переданого в іпотеку (заставу) Національному банку України;

- погашення заборгованості за кредитами банку, майнові права за якими передано в заставу Національному банку України;

- погашення цінних паперів, переданих в заставу Національному банку України.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 №181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" (а.с. 37 т.1).

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Дельта Банк", визначені статтями 37, 38, 47-51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ОСОБА_1 на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

Відповідно до пункту 2.2.1 глави 2 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 №2, уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку зобов'язана обліковувати на окремому аналітичному рахунку кошти, що надійшли від:

- реалізації майна (майнових прав), переданого в іпотеку (заставу) Національному банку України;

- погашення заборгованості за кредитами банку, майнові права за якими передано в заставу Національному банку України;

- погашення цінних паперів, переданих в заставу Національному банку України.

Такі кошти перераховуються уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Національному банку України в рахунок погашення зобовязань банку за кредитами Національного банку після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси.

Згідно умов ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд зобовязаний забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобовязаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з підстави, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобовязаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни. Фонд вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку. Фонд зобовязаний забезпечити проведення інвентаризації банківських активів і зобовязань. Під час інвентаризації перевіряється наявність і відповідність балансової вартості фактичній вартості таких активів та зобовязань неплатоспроможного банку: 2) заборгованості за кредитами перед банком, у тому числі наявності забезпечення виконання зобовязань за кредитними договорами;

5) вимог банку до клієнта за списаною безнадійною заборгованістю (у тому числі наявності забезпечення виконання зобовязань за такою заборгованістю). Припинення здійснення операцій застосовується до правочину (у тому числі договору), визначеного у цій частині, якщо він укладений протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку.

Як встановлено судом вище, відповідач погасив тіло кредиту та відсотки до введення Тимчасової адміністрації, але пеня була сплачена в час, коли в банку вже діяла Тимчасова адміністрація.

Представник відповідача наголошував, що банк порушив черговість зарахування коштів, проте в п. 2.6 кредитного договору сторони погодили, що черговість погашення заборгованості позичальника за цим договором, що визначена в цьому пункті договору, може змінюватись кредитором самостійно, та сторони встановлюють, що зміна черговості погашення заборгованості не являється зміною умов цього договору, у звязку з чим такі дії кредитора не потребують двохстороннього погодження сторонами та відповідного письмового оформлення.

27 грудня 2013 року між Національним банком України (заставодержатель) та ПАТ "Дельта Банк" (заставодавець) укладено договір про внесення змін та доповнень №4 до договору застави майнових прав від 06 жовтня 2009 року №51/64/144/39/86/ЗМП-2, відповідно до умов якого предметом даного договору, зокрема, є застава майнових прав за кредитним договором №ВКЛ-2004104 від 04 лютого 2011 року (а.с. 55-67 т.1).

Тобто, на підставі зазначеного договору Національний банк України отримав право одержати задоволення своїх вимог з майнових прав переважно перед іншими кредиторами, звернути стягнення на предмет застави шляхом реалізації заставлених майнових прав.

Судом встановлено, що на час прийняття Кредитним комітетом банку рішення від 22 січня 2015 року існувала заборгованість позивача перед Національним банком України по кредитах рефінансування, яка погашається за рахунок, зокрема, погашення заборгованості за кредитами банку, майнові права за якими передано в заставу Національному банку. Отже, рішення кредитного комітету АТ "Дельта Банк" від 22 січня 2015 року про часткове прощення боргу порушувало права Національного банку України.

Тимчасовою Адміністрацією у відповідності до вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" були проведені відповідні дії, в результаті яких виявлено факт порушення боржником п.3.3.8, п.3.3.12.3, п.3.3.12.1 кредитного договору і факт не підвищення відсоткової ставки до 27%.

Відповідно до п.4.2 кредитного договору у випадку порушення позичальником вимог п.3.3 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1% від суми кредиту, визначеного п.1.1 цього договору, за кожний випадок порушення. Пунктом 1.1 договору визначено суму 800000,00грн.

Позичальник зобов'язаний: протягом дії цього договору, щоквартально, не пізніше двадцятого числа першого місяця кварталу наступного за звітним, надавати кредиторові належним чином засвідчені копії: зокрема, звіт про фінансові результати, розшифровку дебіторської та кредиторської заборгованості (п.3.3.8 договору); в термін до 05 квітня 2011 року включно перевести 100% оборотів по всім поточним рахункам, що відкриті у банківських установах України, на поточні рахунки позичальника відкриті у кредитора. Для підтвердження виконання своїх зобов'язань позичальник повинен щоквартально надавати довідки про обороти в інших банках, в яких обслуговується позичальник (п.3.3.12.1); в десятиденний термін зі дня укладання договорів застави (іпотеки) укласти в акредитованій кредитором страховій компанії договір страхування заставного майна, зазначеного у п.1.3 цього договору(п.3.3.12.3).

Пунктом 1.1.4 договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником зобов'язань, передбачених п.3.3.12 цього договору, плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 27% річних починаючи з дня невиконання зазначених зобов'язань. При цьому сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по цьому договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього договору.

Позивачем встановлено порушення пунктів 3.3.8, 3.3.12.1, 3.3.12.3 кредитного договору.

Так, договір іпотеки укладено 04 лютого 2011 року, тобто позичальник повинен був застрахувати майно до 14 лютого 2011 року включно. Договір страхування підписаний 17 лютого 2011 року, але оплата страхового платежу та початок дії договору страхування з 03 березня 2011 року (а.с. 172-174 т.1).

Таким чином, позичальник не виконав зобов'язання, передбачені п.3.3.12 договору і плата за користування кредитом встановлюється відповідно до п.1.1.4 договору в розмірі 27% річних починаючи з дня невиконання зазначених зобов'язань - з 15 лютого 2011 року і становить 129554,80грн. за період з 15 лютого 2011 року по 03 серпня 2014 року

Також, позичальник не виконав зобов'язання по переведенню 100% оборотів до 05 квітня 2011 року (п.3.3.12.1) та порушував строки подання фінансової звітності, розшифровки дебіторської та кредиторської заборгованості (щоквартально) (п.3.3.8 - чотири випадки). Сума штрафу за дані порушення становить 8000,00грн. та 32000,00грн. відповідно.

Щодо порушення, зазначеного в розрахунку штрафів за договором, доданого до заяви про уточнення позовних вимог №02.3-157 від 10 лютого 2016 року, а саме: за неподання довідок з 3 кварталу 2014 року по 2 квартал 2015 року (п.3.3.12.1), суду не доведено правомірність застосування штрафних санкцій в сумі 24000,00грн. При цьому, позивачем також, зазначено, що дане порушення та сума штрафу вказані в розрахунку помилково, як і заявлені до стягнення в позовних вимогах.

13 травня 2015 року Тимчасова адміністрація листом №1943 повідомила боржника і майнового поручителя про існуючу заборгованість (а.с.30-31 т.2).

Відповідач заборгованість не визнав.

Відповідно до вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог частині стягнення штрафу за неподання довідок з 3 кварталу 2014 року по 2 квартал 2015 року (п.3.3.12.1) в сумі 24000,00грн.

Окрім того, відповідачем подано суду заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 251, 253 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Нормою ст. 256, 257 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Нормою ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом вище, предметом даного позову є стягнення 129554,80грн. заборгованості по сплаті процентів, нарахованих за порушення п.3.3.12.3 договору за період з 15 лютого 2011 року по 03 серпня 2014 року і стягнення 32000,00грн. штрафу за порушення п.3.3.8 договору за період III-IV квартал 2014 року та I-II квартал 2015 року та 8000,00грн. штрафу за не переведення 100% оборотів до 05.04.2011 року (п.3.3.12.1).

Позивачем подано позов 11 грудня 2015 року. Суд вважає, що позивачу було відомо про порушення свого права щодо нарахування процентів в розмірі 27% з 15 лютого 2011 року, а тому позовні вимоги в частині стягнення відсотків за період з 15 лютого 2011 року по 12 грудня 2012 року подано після спливу строку позовної давності. Також, після спливу строку позовної давності подані позовні вимоги в частині стягнення штрафу за період III квартал 2014 року в сумі 8000,00грн. за порушення п.3.3.8 договору та в частині стягнення штрафу за порушення п.3.3.12.1 в сумі 8000,00грн..

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Судом встановлено, що права позивача та третьої особи були порушені.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 81438,38грн., з яких 57438,38грн. заборгованості по сплаті процентів, нарахованих за порушення п.3.3.12.3 договору за період з 13 грудня 2012 року по 03 серпня 2014 року та 24000,00грн. штрафу за порушення п.3.3.8 договору за період IV квартал 2014 року та I-II квартал 2015 року. Суд відмовляє в позові в частині стягнення 72116,42грн. заборгованості по сплаті процентів, нарахованих за порушення п.3.3.12.3 договору за період з 15 лютого 2011 року по 12 грудня 2012 року та в частині стягнення 8000,00грн. штрафу за порушення п.3.3.8 договору за період III квартал 2014 року та 8000,00грн. штрафу за не переведення 100% оборотів до 05.04.2011 року (п.3.3.12.1) у звязку зі спливом позовної давності.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1221,57грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Арі-Агро" (вул. вул. Чернігівська, 47, Прилуцький район, Чернігівська обл., 17542; код 33556426) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" ОСОБА_1 (юридична адреса: вул. Щорса, 36-Б, м. Київ, 01133; адреса для листування: бул. Дружби народів, 38, м. Київ, 01014, код 34047020) 57438,38грн. заборгованості по сплаті процентів, нарахованих за порушення п.3.3.12.3 договору, 24000,00грн. штрафу та 1221,57грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Повне рішення виготовлено 22 лютого 2016 року.

Суддя В.В. Моцьор