ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2016 р.Справа № 916/4251/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів Діброви Г.І., Лисенко В.А.;

при секретарі судового засідання Саломатовій К.А.;

за участю представників сторін:

від позивача - Бельченко Ю.А., за довіреністю б/н від 08.10.2015 року;

від позивача - Кравець С.А., за довіреністю б/н від 08.10.2015 року;

від відповідача - Штоля А.О., за довіреністю № 226/исх-гс від 11.06.2015 року;

від третіх осіб - не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Громадської організації „Автостоянка „Волна", м. Одеса

на рішення господарського суду Одеської області від 23.12.2015 року

у справі № 916/4251/15

за позовом Громадської організації „Автостоянка „Волна", м. Одеса

до Одеської міської ради

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5; ОСОБА_6; ОСОБА_7; ОСОБА_8; ОСОБА_9

про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.12.2015 року було відмовлено у задоволенні уточнених позовних вимог Громадської організації „Автостоянка „Волна", м. Одеса (Далі - ГО „Автостоянка „Волна") до Одеської міської ради (Далі - ОМР) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5; ОСОБА_6; ОСОБА_7; ОСОБА_8; ОСОБА_9 про визнання права власності за набувальною давністю на земельні ділянки, що знаходяться у складі земельної ділянки площею 11 198 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Мотивуючи дане рішення, місцевий господарський суд зазначив, що позивачем по-перше: не доведено, що саме він є особою, що має право на набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю; а по-друге: таке право, у відповідності до ст. 119 Земельного кодексу України належить громадянам, які можуть реалізувати його не раніше 01.01.2017 року, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, ГО „Автостоянка „Волна" звернулась із апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скаржник вважає, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначаючи, що ніяк не може бути застосовано до правовідносин, які є предметом позову ст. 119 Земельного кодексу України, яка регламентує набуття права власності за набувальною давністю фізичними особами - громадянами. Крім того, апелянт вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на те, що ст. 344 Цивільного кодексу України не може бути застосована як обґрунтування позовних вимог про визнання права власності. Також судом не прийнято до уваги факт 20-річного користування позивачем земельними ділянками, який був встановлений Постановами Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2015 року по справі № 522/18528/13-а та від 10.12.2015 року по справі № 522/25025/14-а.

10.02.2016 року до через відділ діловодства Одеського апеляційного господарського суду від ОМР надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представники скаржника підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі. Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на відзив.

Представники третіх в судове засідання не з'явились, про час, дату та місце його проведення повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень та з реєстру на відправку рекомендованої пошти з повідомленням. За таких обставин, судова колегія вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в апеляційній скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.09.1988 року Виконавчим комітетом Суворовської районній адміністрації на підставі рішення № 470 "Про реєстрацію уставу кооперативу „Іскра" при ДЕУ Суворовського району", в тимчасове користування кооперативу „Іскра" була надана земельна ділянка, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Згідно Розпорядження Суворовської районній адміністрації від 15.01.2002 року №20/1 „Про передачу ГОА Асоціація "Суворовець" для експлуатації стоянки "Волна", автостоянка по АДРЕСА_1 була передана Суворовській районній раді організації ветеранів з подальшим оформленням відповідних документів.

В подальшому Розпорядженням Виконавчого комітету Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради за №242р від 12.03.2002 року, автостоянка "Волна", розташована на земельній ділянці площею 0,5 га, передана до експлуатації Суворовській районній раді організації ветеранів (війни, праці, військової служи та органів правопорядку) м. Одеси. Крім того, зазначеним розпорядженням було доручено Раді ветеранів району та раді автостоянки "Волна" вирішувати всі питання експлуатації автостоянки.

15.05.2002 року члени автостоянки, з метою організації та впорядкування діяльності автостоянки об'єдналися та зареєстрували Громадську організацію „Автостоянка „Волна".

Враховуючи уточнення до позовної заяви ГО „Автостоянка „Волна", посилаючись на те, що на протязі двадцяти років поспіль об'єднує громадян - власників автотранспортних засобів та постійно користуються зазначеною земельною ділянкою з відома та з дозволу органу місцевого самоврядування, просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на земельні ділянки, що знаходяться у складі земельної ділянки площею 11198 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, а саме на земельну ділянку загальною площею 0,0500 га за адресою: АДРЕСА_2; земельну ділянку загальною площею 0,0768 га за адресою: АДРЕСА_3; земельну ділянку загальною площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_4; земельну ділянку загальною площею 0,0889 га за адресою: АДРЕСА_5; земельну ділянку загальною площею 0,0563 га за адресою: АДРЕСА_6.

Згідно Закону України „Про громадські об'єднання" громадські об'єднання утворюються і діють, зокрема, на принципі: відсутності майнового інтересу, який передбачає, що члени (учасники) громадського об'єднання не мають права на частку майна громадського об'єднання та не відповідають за його зобов'язаннями. Доходи або майно (активи) громадського об'єднання не підлягають розподілу між його членами (учасниками) і не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена (учасника) громадського об'єднання, його посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи). Стаття 24 вказаного закону визначає, що громадське об'єднання зі статусом юридичної особи для виконання своєї статутної мети (цілей) має право володіти, користуватися і розпоряджатися коштами та іншим майном, яке відповідно до закону передане такому громадському об'єднанню його членами (учасниками) або державою, набуте як членські внески, пожертвуване громадянами, підприємствами, установами та організаціями, набуте в результаті підприємницької діяльності такого об'єднання, підприємницької діяльності створених ним юридичних осіб (товариств, підприємств), а також майном, придбаним за рахунок власних коштів, тимчасово наданим у користування (крім розпорядження) чи на інших підставах, не заборонених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Загальні положення про отримання майна у власність за набувальною давністю викладені у ст. 344 Цивільного кодексу України. Проте, дана стаття фактично виключає можливість застосування її положень до земельно-правових відносин, оскільки порядок виникнення права власності на земельну ділянку за набувальною давністю визначається спеціальним законом. Таким законом є Земельний кодекс України, який встановлює строк володіння земельною ділянкою для набуття права власності на неї на підставі набувальної давності - 15 років. Норми Земельного кодексу України є спеціальними до даних правовідносин, на відміну від норм Цивільного кодексу України, які є загальними. Тому при набутті права власності на земельну ділянку за набувальною давністю потрібно керуватися саме нормами Земельного кодексу України.

Статтею 78 Земельного кодексу України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно з ст. 82 Земельного кодексу України юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; внесення земельних ділянок її засновниками до статутного капіталу; прийняття спадщини; виникнення інших підстав, передбачених законом.

Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно ст. 119 Земельного кодексу України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальною давністю здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно вказаної норми набувальна давність не є окремою підставою для набуття земельної ділянки у власність.

На теперішній час чинним законодавством України не передбачено можливості визнання права власності на земельну ділянку за давністю користування (набувальною давністю) за юридичними особами.

З огляду на приписи діючого спеціального законодавства існує загальний порядок оформлення права власності на земельні ділянки (ст.ст. 116, 118, 119 Земельного кодексу України) і рішення суду з цього питання не може замінювати встановлений порядок.

Тому судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта в частині незастосування місцевим господарським судом при вирішені спору положень Цивільного кодексу України.

Крім того, не може набуватися право власності на земельні ділянки за рішенням суду шляхом встановлення факту, що має юридичне значення.

Як вбачається з матеріалів справи ані позивачем, ані відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України щодо додержання порядку оформлення ними права власності на спірні земельні ділянки.

Місцевим господарським судом вірно зазначено, що право на набуття у власність чи користування земельної ділянки за давністю користування відповідно до статті 119 ЗК (набувальна давність) може бути реалізовано з урахуванням пункту 1 розділу IX "Прикінцеві положення" ЗК з 1 січня 2017 року фізичними особами, які є членами Громадської організації „Автостоянка „Волна", які і мають право звернутися до суду у встановленому законом порядку у випадку порушення їх прав користування землею.

З цих же підстав апеляційна інстанція не приймає до уваги посилання скаржника на Постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2015 року по справі № 522/18528/13-а та від 10.12.2015 року по справі № 522/25025/14-а.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Громадської організації „Автостоянка „Волна", м. Одеса слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 23.12.2015 року у даній справі - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49; 99; 101-103; 105; Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Громадської організації „Автостоянка „Волна", м. Одеса на рішення господарського суду Одеської області від 23.11.2015 року у справі № 916/4251/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 23.11.2015 року у справі № 916/4251/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

В.А. Лисенко