РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016Справа №910/835/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Л.К.О."
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення 8 374, 48 грн.
Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не з'явились

В судовому засіданні 24.02.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поставки продукції № 1573 від 07.11.2013 в сумі 8374,48 грн., з яких: 4595,76 грн. сума боргу, 565,35 грн. пеня, 229,78 грн. штрафу, 2775,84 грн. інфляційне збільшення суми боргу, 207,75 грн. 3 % річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем договірних зобов'язань. 07.11.2013 між позивачем (постачальник за договором) та відповідачем (покупець за договором) укладений договір поставки продукції №1573 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язаний поставити продукцію покупцю згідно замовлення покупця, а покупець - своєчасно приймати цю продукцію, оплачувати її вартість на умовах даного договору та повернути зворотну тару в строк та на умовах передбачених договором. На виконання умов даного договору, позивач передав уповноваженому представнику відповідача узгоджений товар на загальну суму 4 595,76 грн. Відповідач порушив умови договору, за товар не розрахувався, тому позивач просить стягнути з відповідача суму боргу, пеню, штраф, інфляційне збільшення суми боргу, 3% річних.

Ухвалою суду від 21.01.2016 порушено провадження у справі № 910/835/16, розгляд останньої призначено на 10.02.2016.

В судове засідання 10.02.2016 представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином.

Ухвалою від 10.02.2016 в порядку ст. 77 ГПК України, відкладено розгляд справи на 24.02.2016.

В судове засідання 24.02.2016 представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дата та час судового розгляду були повідомлені належним чином.

Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, з адреси місцезнаходження відповідача до суду повернулась поштова кореспонденція з довідкою ф. 20 "за закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

07.11.2013 між позивачем (постачальник за договором) та відповідачем (покупець за договором) укладений договір поставки продукції №1573 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язаний поставити продукцію покупцю згідно замовлення покупця, а покупець - своєчасно приймати цю продукцію, оплачувати її вартість на умовах даного договору та повернути зворотну тару в строк та на умовах передбачених договором.

Продукція доставляється централізовано транспортом Постачальника або, за бажанням покупця, шляхом само вивозу зі складу постачальника. Прийняття продукції вважається узгодженням кількості, ціни, асортименту продукції. Підтвердженням факту узгодження умов доставки є підписана сторонами товаро-транспортна накладна, або видаткова накладна. Після підписання накладної, претензії щодо кількості та якості не розглядаються (п.3 розділу 1 договору).

Продукція відпускається постачальником за вільно відпускними цінами, ціна на окрему партію продукції вказується постачальником у накладній, яку покупець повинен розглядати як оферту з боку постачальника. Факт прийомки продукції означає згоду покупця з запропонованою ціною, сумою транспортних витрат та асортиментом продукції. Загальну суму договору складає сума продукції, поставленої покупцю за всіма накладними (розділ 4 договору).

Постачальник передає в тимчасове користування ящики, піддони, кеги, та болони (зворотня тара), покупець зобов»язується повернути зворотню тару. У разі неповернення заставної тари покупець сплачує постачальнику заставну вартість зворотної тари вказану в накладних (розділ 2 договору).

На виконання умов даного договору, позивач передав уповноваженому представнику відповідача узгоджений товар на загальну суму 4 595,76 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №ВН-26294 від 21.05.2014, №ВН-26293 від 21.05.2014, №ВН-26292 від 21.05.2014, №ВН-36697 від 03.07.2014, які підписані уповноваженими особами сторін без заперечень. Всі накладні мають посилання на договір поставки продукції №1573 від 07.11.2013. Позивачем врахована виключно вартість проданої продукції, вартість заставної тари в розрахунку не врахована.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо поставки визначених товарів.

За умовами п. 3 розділу ІІІ договору відвантаження продукції проводиться на підставі попередньої оплати, після коштів на розрахунковий рахунок позивача. Відвантаження продукції без попередньої оплати проводиться тільки при надані відстрочки платежу. При відвантаженні продукції без попередньої оплати покупець зобов'язується у термін 7 календарних днів повністю оплатити отриману продукцію.

Тобто накладні від 21.05.2014 повинні бути оплачені не пізніше 28.05.2014, накладна від 03.07.2014 - 10.07.2014.

Втім, відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором № 1573 від 07.11.2013 щодо сплати повної вартості поставленої продукції, оплату у не здійснив, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 4 595,76 грн.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу узгодженого товару та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 4 595,76 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення пеня - 565, 35 грн., штраф - 229, 78 грн., інфляційні - 2 775, 84 грн., 3 % річних - 207, 75 грн.

У випадку прострочення терміну розрахунків за відвантажену продукцію, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої продукції за кожен день прострочення платежу за відвантажену продукцію та штраф у розмірі 5 % від вартості несвоєчасно оплаченої продукції.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 Господарського кодексу України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ч. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зобов'язання не припинилося виконанням проведеним належним чином з боку відповідача та мала місце не оплата за договором, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені, передбаченої п. 1 розділу 6 Договору, обґрунтовані та підлягають задоволенню у розмірі 565, 23 грн. (оскільки при здійсненні перевірки вірності розрахунку судом встановлено, що за період з 29.05.2014 по 27.11.2014 на суму 2789,81 грн., пеня становить 330,65 грн., а не 330,77 грн. як зазначає позивач), однак наданий позивачем розрахунок пені по кожній накладній окремо відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 ГК України.

У зв'язку з неналежним виконанням свого зобов'язання, передбачений п. 1 розділу 6 Договору штраф у розмірі 5% від вартості невчасно оплаченої продукції підлягає задоволенню у сумі 229,78 грн.

Згідно вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так як мало місце прострочення оплати поставки за договором, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних у сумі 207,75 грн. за період з 11.07.2014 по 11.01.2016 також обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Суд також перевірив розрахунок інфляційних за період з 11.07.2014 по 11.01.2016 на суму 4595, 76 грн. та визнав, що позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення інфляційні у розмірі 2 775,84 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 4 595, 76 грн., пені - 565,23 грн., штрафу - 229, 78 грн., інфляційних - 2 775,84 грн., 3 % річних - 207, 75 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02222, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." (03062, м. Київ, вулиця Екскаваторна, будинок 35, код 37317990) суму основного боргу у розмірі 4 595, 76 грн. (чотири тисячі п'ятсот дев'яносто п'ять гривень 76 коп.), пеню - 565,23 грн. (п'ятсот шістдесят п'ять гривень 23 коп.), штраф - 229, 78 грн. (двісті двадцять девять гривень 78 коп.), інфляційні - 2 775, 84 грн. (дві тисячі сімсот сімдесят п'ять гривень 84 коп.), 3 % річних - 207, 75 грн. (двісті сім гривень 75 коп.) та 1 377,98 грн. (одна тисяча триста сімдесят сім гривень 98 коп.) судового збору.

3.В іншій частині позовних вимог відмовити.

4.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25.02.2016

Суддя І.В.Усатенко