ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 р. Справа № 923/2089/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М.Б., при секретарі Кулик В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Херсонської міської ради м.Херсона

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Херсон

про спонукання до виконання договору оренди земельної ділянки

за участю представників сторін:

від позивача: Верещака О.М. (службове посвідчення серії А №326 видане 07.08.2015р.), представник за довіреністю № 9-1979-9/21 від 29.12.2015р.;

від відповідача: ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_2 виданий Комсомольським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області 03.04.1996р.);

представник відповідача: ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_3 виданий Комсомольським ВМ УМВС України в Херсонській області 08.10.2001р.), представник за нотаріально посвідченою довіреністю № 3304 від 04.12.2014р.

Позивач Херсонська міська рада звернувся до господарського суду Херсонської області із позовом до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Херсон, в якому просить суд зобов'язати відповідача виконати умови договору оренди земельної ділянки, а саме: повернути земельну ділянку загальною площею 17 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Херсонській міській раді у стані, не гіршому в порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду.

Ухвалою господарського суду від 30.12.2015р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.01.2016р., зобов'язано сторони надати додаткові докази, явка представників сторін в судове засідання визнана обов'язковою.

Ухвалою від 19.01.2016р. у зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи було відкладено на 28.01.2016р.

Ухвалою від 28.01.2016р. у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача розгляд справи було відкладено на 11.02.2016р.

28.01.2016р. позивачем надано до матеріалів справи додаткові докази, які судом розглянуто та долучено до матеріалів справи.

01.02.2016р. відповідачем на виконання вимог ухвали суду подано відзив на позовну заяву та копії реєстраційних документів.

В судове засідання 11.02.2016р. представники позивача, відповідача та відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 прибули.

В судовому засіданні представник позивача звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів в порядку статті 38 ГПК України.

Обґрунтовуючи клопотання представник Херсонської міської ради зазначив, що ухвалами про порушення провадження у справі від 30.12.2015р. та відкладення розгляду справи від 19.01.2016р. і 28.01.2016р. господарський суд зобов'язав позивача надати копію акту приймання-передачі спірної земельної ділянки. На виконання вимог суду Херсонська міська рада листом від 29.01.2016р. №01-15/08/13/8 (а.с.38) звернулась до міжрегіонального управління Держгеокадастру у м.Херсоні та Автономної Республіки Крим з проханням видати завірену копію акту приймання-передачі земельної ділянки по АДРЕСА_1 за договором оренди земельної ділянки, укладеним між сторонами у даній справі. Оскільки відповіді на вказаний запит не отримано, позивач просить суд в порядку статті 38 ГПК України витребувати від управління Держгеокадастру копію зазначеного акту.

Враховуючи, що копію акту приймання-передачі спірної земельної ділянки судом було витребувано на підтвердження факту передачі земельної ділянки відповідачеві, судом було з'ясовано у відповідача, чи була передана позивачем та прийнята відповідачем земельна ділянка, відносно якої між сторонами було укладено договір оренди від 02.10.2001р.

Відповідач та його представник підтвердили, що спірна земельна ділянка відповідачем отримана та використовується в теперішній час.

За приписами статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами ті іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

За наведених обставин, враховуючи, що відповідачем не заперечується та визнається факт отримання спірної земельної ділянки за договором оренди від 02.10.2001р., суд відхилив клопотання позивача про витребування доказів та ухвалив про розгляд справи по суті за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача заявила заперечення щодо законності порушення провадження у даній справі та зазначила, що позивачем не надано доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку, оскільки до позовної заяви надано платіжний документ особи, яка не є учасником процесу - Департамент містобудування та землекористування Херсонської міської ради, в той час як обов'язок сплати судового збору відповідно до ст.1 Закону України "Про судовий збір" покладено на позивача; крім цього у платіжному документі про сплату судового збору відсутні відомості про те, яка саме позовна заява оплачується судовим збором. Аналогічна позиція викладена відповідачем у відзиві на позовну заяву (а.с.31).

В судовому засіданні за клопотанням представника позивача було оголошено перерву для надання доказів на підтвердження повноважень Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради на сплату судового збору.

Після закінчення перерви представником позивача подано до матеріалів справи Положення про Департамент містобудування та землекористування Херсонської міської ради, затверджене рішенням Херсонської міської ради від 28.11.2014р. №1589 (а.с.40-47), при дослідженні якого судом встановлено наступне.

Позивачем у даній справі є Херсонська міська рада. До позовної заяви додано оригінал платіжного доручення № 291 від 03 листопада 2015 року (а.с.6), з якого вбачається, що судовий збір в сумі 1218 грн. сплачено Департаментом містобудування та землекористування Херсонської міської ради, призначення платежу - судовий збір за позовною заявою до господарського суду Херсонської області.

Відповідно до п.1.1 вищезазначеного Положення Департамент містобудування та землекористування є виконавчим органом Херсонської міської ради, фінансується з міського бюджету (п.1.6), здійснює претензійно-позовну роботу, захист та представництво в установленому законом порядку інтересів Департаменту, виконавчого комітету, Херсонської міської ради в судах, інших органах під час розгляду правових питань, спорів, тощо (п.4.1.4 Положення), посадові особи Департаменту призначаються на посади та звільняються з посади Херсонським міським головою (п.7.4. Положення).

Дослідивши надані документи та заслухавши пояснення представника позивача, суд констатує, що судовий збір у даній справі оплачений у відповідності до вимог Закону України "Про судовий збір" та не суперечить положенням зазначеного Закону.

Крім цього, відповідно до довідки господарського суду Херсонської області (а.с.36) сплачені Департаментом містобудування та землекористування Херсонської міської ради на підставі платіжного доручення №291 від 03.11.2015р. кошти в сумі 1218,00 грн. надійшли до Державного бюджету по КБК 22030001 "Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)" на р/р 3002.

Також в судовому засіданні представник відповідача зазначила, що позовна заява Херсонської міської ради підписана не уповноваженою особою, оскільки довіреність, видана представнику позивача, не відповідає вимогам чинного законодавства та не надає йому права та повноважень підписувати від імені Херсонської міської ради позовні заяви та представляти інтереси Херсонської міської ради.

Суд зазначає, що позовна заява підписана представником Херсонської міської ради ОСОБА_3 28.12.2015р. До матеріалів позовної заяви додано копію довіреності від 10.08.2015р. №9-611-9/21 зі строком дії до 31.12.2015р. (а.с.15). В судовому засіданні 19.01.2016р. представником позивача ОСОБА_3 було надано до матеріалів справи копію довіреності від 29.12.2015р. №9-1979-9/21 зі строком дії до 31.12.2016р. (а.с.18).

Дослідивши вказані довіреності судом встановлено, що представник позивача підписав позовну заяву на підставі довіреності від 10.08.2015р. №9-611-9/21 та представляє його інтереси на підставі довіреності від 29.12.2015р. №9-1979-9/21.

У вказаних довіреностях зазначено, що представник ОСОБА_3 є завідувачем сектора з правової роботи Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради. Як вже зазначено судом, відповідно до п.1.1 Положення Департамент є виконавчим органом Херсонської міської ради, фінансується з міського бюджету (п.1.6), здійснює претензійно-позовну роботу, захист та представництво в установленому законом порядку інтересів Департаменту, виконавчого комітету, Херсонської міської ради в судах, інших органах під час розгляду правових питань, спорів, тощо (п.4.1.4 Положення), посадові особи Департаменту призначаються на посади та звільняються з посади Херсонським міським головою (п.7.4. Положення).

Довіреність від 10.08.2015р. №9-611-9/21 (а.с.15) видана зі строком дії до 31.12.2015р., довіреність від 29.12.2015р. №9-1979-9/21 (а.с.18) видана зі строком дії до 31.12.2016р. Обидві довіреності підписані міським головою Херсонської міської ради особисто та уповноважують завідувача сектора з правової роботи Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради на підставі ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Статуту територіальної громади м. Херсона представляти інтереси Херсонської міської ради, зокрема, в судах із правами, які надані позивачу, відповідачу, третій особі, в тому числі звертатися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, подавати та підписувати заяви, позовні заяви, скарги, апеляційні та касаційні скарги, інші документи тощо.

За таких обставин суд зазначає, що позовна заява Херсонської міської ради підписана уповноваженою на то особою, та вважає довіреності від 10.08.2015р. та 29.12.2015р. належним документом для представництва інтересів позивача, що відповідає приписам ст.ст. 237-240, 244 - 247 Цивільного кодексу України, ст. 28 ГПК України.

Крім цього представник відповідача зазначила, що позовна заява не відповідає вимогам статті 54 ГПК України, оскільки не містить виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися. Про аналогічне йдеться і у відзиві відповідача на позовну заяву (а.с.31).

В ході судового засідання представник відповідача відмовилась відповідати на питання суду по суті заявлених позивачем позовних вимог та заборонила відповідачу надавати суду будь-які пояснення і відповідати на питання; також без надання пояснень і заявлення клопотань залишила разом з відповідачем зал судових засідань.

У судовому засіданні 11.02.2016р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Згідно зі ст. ст. 13, 19 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Порядок та умови набуття права користування земельною ділянкою на умовах оренди встановлено Земельним кодексом України та Законом України "Про оренду землі".

Як встановлено судом, 02.10.2001р. між Херсонським міським виконавчим комітетом (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди земельних ділянок (а.с.9-10), за умовами якого орендареві було передано в оренду, у тому числі, земельну ділянку із земель загального користування під розміщення торговельного кіоску площею 17 кв.м. на АДРЕСА_1.

Договір оренди земельних ділянок було нотаріально посвідчено 02.10.2001р. та зареєстровано в реєстрі за №1471.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, цим Законом, Законами України, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно статті 792 Цивільного кодексу України відносини по найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, що регулює суспільні відносини на Україні з питання оренди землі, є Закон України "Про оренду землі".

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно із ч. 1 ст.31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні положення закріплені у розділі 4 укладеного між сторонами договору.

Відповідно до приписів ст. 27 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, що діяла на час укладання договору) діяли наступні правила поновлення договору на новий строк. Після закінчення строку, на який було укладено договір, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі продовження договору оренди на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. Аналогічні правила були закріплені в статті 27 Закону України "Про оренду землі" в редакції станом на дату, з якої виникло переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки.

Так в п.2.2 договору оренди сторони дійшли згоди про те, що договір укладається строком до 18.09.2003 року. По закінченні строку договору орендар має переважне право на поновлення договору на новий строк. У цьому разі зацікавлена сторонам повинна повідомити письмово другу сторону про бажання пролонгації договору на новий строк не пізніше, ніж за один місяць до закінчення строку договору.

За умовами п.2.4 договору в разі припиненні або розірвання договору орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду.

В розділі 4 договору сторони домовились, що договір втрачає чинність у разі його припинення або розірвання. Підставою припинення договору, крім іншого, є закінчення його строку.

Листом від 04.04.2014р. №8-1634-20/15 (а.с.7), який отримано відповідачем 18.04.2014р., що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.8), позивач Херсонська міська рада звернулась до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 із повідомленням про необхідність повернення земельної ділянки на умовах, визначених договором оренди, та передання орендованої земельної ділянки до земель територіальної громади м.Херсона. Проте відповідачем вказаний лист залишено без належного реагування, зобов'язання за договором не виконано.

Як зазначено представником позивача в судовому засіданні, станом на день розгляду справи договір є припиненим, додаткова угода до договору сторонами не укладалась, Херсонською міською радою не приймалися рішення про поновлення вказаного договору оренди.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 124 названого Кодексу (у відповідній редакції), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно з пунктом 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією.

З огляду на те, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачалося автоматичного поновлення договорів оренди землі державної та комунальної власності, реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін була можлива лише за наявності відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

За відсутності такого рішення неможливо зобов'язати цей орган в судовому порядку укласти такий договір або поновити його, оскільки таке зобов'язання суперечитиме вимогам законодавства.

При цьому до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція закону, яка була чинною на момент їх виникнення, оскільки згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 11.11.14р. № 912/1552/13.

Як встановлено господарським судом, підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем, позивачем Херсонською міською радою відповідне рішення про продовження дії договору оренди від 02.10.2001р. не приймалось.

Крім цього, суд враховує, що рішеннями Херсонської міської ради від 23.11.2007р. №647, від 29.01.2010р. №1403 та від 25.11.2011р. №479 (а.с.23-25), фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 було відмовлено у поновленні договору оренди земельної ділянки площею 0,0017 га по АДРЕСА_1 під торговельний кіоск, у зв'язку із закінченням строку дії договору оренди земельної ділянки.

Нормою частини 1 статті 19 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Статтею 631 ЦК України передбачено, зокрема, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Станом на день розгляду справи договір оренди земельної ділянки від 02.10.2001р. є припиненим у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди земельної ділянки припиняється у разі закінчення терміну, на який було укладено договір.

Згідно розділу 4 договору дія договору припиняється, крім іншого, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до положень статті 29 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі припинення або розірвання договору оренди земельної ділянки орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором оренди. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для забезпечення своїх вимог до орендодавця.

За умовами п.2.4 договору після припинення дії договору орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому в порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статті 140 Конституції України та статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" змістом діяльності місцевого самоврядування є вирішення питань місцевого значення в інтересах територіальної громади самою громадою самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Статтею 7 Конституції України визнається і гарантується місцеве самоврядування, однією з найважливіших цілей діяльності якого є забезпечення нагальних потреб населення територіальної громади у комунальних та інших невідкладних послугах соціального характеру, наприклад, з водопостачання, опалення, вивезення сміття та відходів тощо.

У статті 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" дано визначення терміна "право комунальної власності" - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися та розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Отже, метою наділення територіальних громад правом комунальної власності є в першу чергу використання майнових об'єктів для задоволення нагальних потреб жителів цих громад у невідкладних послугах, і лише в другу чергу право цієї форми власності призначено для доцільного, економного та ефективного використання майна територіальних громад в інших інтересах їх жителів (рішення Конституційного Суду України від 20.06.2007 р. № 5-рп/2007 у справі № 1-14/2007).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють територіальні громади міст та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частинами 5, 6 статті 60 названого Закону встановлено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою.

Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (ч. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування").

Таким чином, будь - які дії осіб щодо фактичного користування земельною ділянкою, яка перебуває у комунальній власності, без згоди органу місцевого самоврядування - є порушенням виключного, передбаченого Конституцією України, права органу місцевого самоврядування на здійснення права власності від імені територіальної громади міста та управління землями, яке підлягає захисту.

Частиною 2 ст. 43 ГПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України обов'язок доказування покладено на сторони.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону, відповідачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 протягом розгляду справи не було надано належних доказів по справі на спростування позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено, що після закінчення терміну дії договору оренди відповідач, в порушення вимог Закону України "Про оренду землі" та умов договору, не повернув спірну земельну ділянку, не надав суду належних та допустимих доказів досягнення між сторонами згоди щодо пролонгації (продовження дії) договору оренди земельної ділянки, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Що стосується позиції відповідача, викладеної у відзиві на позовну заяву, стосовно того що позовна заява не відповідає вимогам статті 54 ГПК України, оскільки не містить виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, суд зазначає наступне.

За приписами статті 61 Господарського процесуального кодексу України питання про прийняття позовної заяви вирішується суддею, якому вона була передана у порядку, встановленому частиною третьою статті 2-1 цього Кодексу. Порушуючи провадження у даній справі, суд, після дослідження матеріалів позовної заяви Херсонської міської ради, визнав їх достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду, про що виніс відповідну ухвалу від 30.12.2015р., врахувавши при цьому, що позовна заява містить виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, до неї додано відповідні докази на підтвердження позовних вимог та наведено законодавство, на підставі якого подається позов.

Щодо неподання позивачем обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються, то в даному випадку Херсонською міською радою заявлена вимога немайнового характеру, вимога про стягнення коштів (майнові вимоги) на вирішення суду не ставиться.

Стосовно неподання, на думку відповідача, відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, то суд зауважує, що рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням ТОВ "Торговий Дім "Кампус Коттон Клаб" щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) від 09.07.2002 №15-рп/2002 встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, правосуддя здійснюється виключно судами. Обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту, держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Аналогічні приписи містяться і в постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р.

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що, як вже зазначалось, до матеріалів справи позивачем надано копію листа Херсонської міської ради від 04.04.2014р. (а.с.7), який свідчить про те, що міська рада вживала заходів досудового врегулювання спору, а саме - зверталася до відповідача з вимогою про повернення земельної ділянки та попереджала, що у разі її невиконання міська рада буде вимушена звернутися до суду.

За наведених обставин заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Оскільки спір до суду доведено з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 218,00 грн. слід віднести на нього згідно зі ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_2) виконати умови договору оренди земельної ділянки від 02.10.2001р., а саме: повернути Херсонській міській раді земельну ділянку загальною площею 17 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1, у стані не гіршому в порівнянні з тим, в якому він одержав її в оренду.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_2) на користь Херсонської міської ради (, 73000, м. Херсон, проспект Ушакова, 37) 1218 (Одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00коп. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 17.02.2016р.

Суддя М.Б. Сулімовська