РІШЕННЯ

22 лютого 2016 року Справа № 913/1199/15

Провадження №3/913/1199/15

За позовом Державного підприємства «Луганський експортно-технічний центр держпраці», м. Сєвєродонецьк Луганської області,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехекспертиза», м. Сєвєродонецьк Луганської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 58 772 грн. 00 коп.

суддя Секірський А.В.,

секретар судового засідання Богуславська Є.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, довіреність №26/11-15 від 26.11.2015;

від відповідача представник не прибув;

від третьої особи представник не прибув,

в с т а н о в и в:

Суть спору: Державне підприємство «Луганський експертно-технічний центр держпраці» звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехекспертиза» про стягнення компенсації за договором відступлення права вимоги №138 від 31.10.2014 в сумі 58 772 грн 00 коп.

Позов мотивований фактом неналежним виконанням відповідачем умов договору про відступлення права вимоги № 138 від 31.10.2014 щодо сплати компенсації.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 11.01.2016 у справі № 913/1199/15 суд за своєю ініціативою залучив у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ» відповідно до ст. 27 ГПК України.

Позивач запереченням на відзив б/н від 12.02.2016 зазначив, що договір про надання послуг №27/УЗ/14-88 від 23.07.2014 залишився на території непідконтрольній України у м. Луганську; що відповідач у відзиві підтвердив отримання грошових коштів у сумі 58 772 грн 00 коп.; що на даний час грошові кошти за договором про відступлення права вимоги №138 від 31.10.2014 відповідачем не сплачені.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач листами №01/01 від 19.01.2016 та №10/1/02 від 09.02.2016 позовні вимоги відхилив, посилаючись на те, що дійсно відповідач отримав від третьої особи (Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке обєднання Азот») суму у розмірі 58772 грн. 00 коп. згідно договору про відступлення права вимоги № 138 від 31.10.2014, вказані грошові кошти третя особа повинна була сплатити позивачу за виконані раніше роботи.

Також, відповідач зазначив, що відповідно до п. 2.1 договору про відступлення права вимоги № 138 від 31.10.2014 відповідач повинен сплатити позивачу компенсацію в сумі 58772 грн. 00 коп., але відповідно до п. 2.2 вказаного договору строк сплати компенсації становить 1090 календарних днів після дня набрання чинності цим договором, а саме 31.10.2017.

Представник відповідача до вказаного листа надав акт звірення взаємних розрахунків станом на 01.02.2016, який укладений між позивачем та відповідачем, скріплений печатками їх підприємств. Даним актом зазначена заборгованість за спірним договором в сумі 58772 грн. 00 коп.

Відповідач та третя особа не скористалися своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не забезпечили участі повноважних представників у судовому засіданні, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

31.10.2014 між Державним підприємством «Луганський експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України», яке в подальшому перейменоване в Державне підприємство «Луганський експертно-технічний центр держпраці» (первісний кредитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртехекспертиза» (новий кредитор, відповідач) був укладений договір про відступлення права вимоги №138, відповідно до п.1.1 якого первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги сплати виконаних робіт згідно актів здачі-приймання виконаних робіт на суму 58 772 грн 00 коп., що належить первісному кредитору з подальшою компенсацією первісному кредиторові вищевказаної суми, і стає кредитором за договором №27/УЗ/14-88 від 23.07.2014 про надання послуг (основний договір), укладеним між первісним кредитором та Приватним акціонерним товариством «Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ» (боржник) (а.с. 8-9).

Згідно з п.1.2 договору за цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання всіх зобовязань за основним договором.

Відповідно до п.2.1 договору згідно з відступленням права вимоги за цим договором новий кредитор сплачує первісному кредитору компенсацію у розмірі 58 772 грн 00 коп. шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок первісного кредитора.

Строк сплати компенсації становить 1090 календарних днів після дня набрання чинності цим договором (п.2.2 договору).

Первісний кредитор зобовязується передати новому кредитору всі документи, які засвідчують права, що передаються за цим договором, та інформацію, яка є важливою для її здійснення за основним договором, у термін до 01.11.2014 (п.3.1 договору).

Відповідно до п.5.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором.

10.12.2015 позивач звертався до відповідача з претензією №10/12-15, в якій просив перерахувати заборгованість за договором №138 від 31.10.2014 в сумі 58 772 грн 00 коп., яку відповідач залишив без задоволення.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Оцінивши всі обставини справи, суд вважає, позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір №138 від 31.10.2014 є договором відступлення права вимоги до якого слід застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.510 Цивільного кодексу України сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.511 Цивільного кодексу України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням.

З огляду на зміст вищенаведених норм цивільного законодавства, відносини щодо заміни кредитора в зобовязанні є окремими договірними відносинами, що виникають на підставі укладеного тільки між первісним кредитором та новим кредитором договору, який не впливає на сутність основного зобовязання, яке підлягає виконанню боржником.

Згідно із ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В п.2.2 договору про відступлення права вимоги №138 від 31.10.2014 сторони встановили строк сплати компенсації 1090 календарних днів після дня набрання чинності цим договором.

Договір був підписаний сторонами 31.10.2014, тобто останній день сплати позивачу компенсації 31.10.2017.

Таким чином на момент звернення позивача з даним позовом до суду (14.12.2015) строк сплати відповідачем ОСОБА_2 підприємству «Луганський експертно-технічний центр держпраці» компенсації за договором про відступлення права вимоги №138 від 31.10.2014 не сплинув.

За таких обставин, позовні вимоги заявлені позивачем передчасно, до спливу строку виконання зобовязання, тому наразі відсутні правові підстави для стягнення з відповідача компенсації за договором відступлення права вимоги №138 від 31.10.2014 в сумі 58 772 грн 00 коп., з огляду на що в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати у відповідності з приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статями 33, 34, 43, 44, 49, статями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 25.02.2016

Суддя А.В. Секірський