РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016Справа № 910/33028/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБІО»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК Центр»

про стягнення 26475,42 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Полякова О.М. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ТОВ «ОБІО» звернулось до суду з позовом до ТОВ «ТСК Центр» про стягнення заборгованості за договором поставки № 13-03-12/ПД-1 від 13.03.2012.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, на виконання умов зазначеного договору, поставив відповідачеві товар на загальну суму 32572,77 грн., однак відповідач отриманий товар оплатив лише частково, на суму 7595,94 грн., внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 24976,83 грн.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 24976,82 грн. та 1498,60 грн. 3% річних.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд задовольнити позов.

Відповідач присутність повноважного представника у судовому засіданні не забезпечив, хоча про час та місце його проведення сповіщений у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.03.2012 між ТОВ «ОБІО» (далі - позивач, постачальник) та ТОВ «ТСК ЦЕНТР» (далі - відповідач, покупець) укладено договір поставки № 13-03-12/ПД-1, згідно з умовами якого Філія «Житомирського заводу ізоляційних матеріалів» ТОВ «ОБІО» (далі - філія), від імені якого та у межах відповідачеві плити теплоізоляційні з мінеральної вати (далі - товар), у відповідності до замовлень покупця, а відповідач зобов'язався прийняти поставлений товар та оплатити на умовах 100% передплати.

Представник вантажоодержувача підписує товарно-транспортну накладну в місці приймання товару, що свідчить про виконання зобов'язання за договором постачальником (п. 5.4 договору).

Додатковою угодою № 2 від 01.04.2013 до договору (далі - додаткова угода) сторони погодили надання відповідачеві відстрочки оплати партій товару протягом 21 календарного дня після отримання такої партії товару покупцем. Відстрочка оплати надана покупцеві на окремі визначені види товару, встановлений об'єм та на передбачений додатковою угодою строк - не пізніше 31.12.2013.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачеві товар на підставі видаткових накладних № 3573 від 20.06.2013 на суму 10016,07 грн., № 3827 від 01.07.2013 на суму 14256,00 грн. та № 3891 від 03.07.2013 на суму 8300,70 грн., на загальну суму 32572,77 грн. (копії видаткових накладних, товарно-транспортних накладних та акт звірки розрахунків наявні у матеріалах справи), однак відповідач поставлений товар оплатив лише частково, в зв'язку з чим утворилася заборгованість в сумі 24976,83 грн.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.ст.11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт існування заборгованості належним чином підтверджений матеріалами справи. Доказів погашення відповідачем заборгованості сторонами не надано.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 24976,82 грн.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виходячи з положень ст. 610, ч. 1 ст. 612, ст. 611 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, відповідач є порушником грошового зобов'язання зі сплати 24976,82 грн., що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема, у вигляді нарахування та стягнення 1498,60 грн. 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України за період прострочення зобов'язання протягом 2014-2015 років.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про його законність, обґрунтованість, відповідність умовам закону та договору, внаслідок чого 1498,60 грн. 3% річних підлягають стягненню з відповідача.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

Щодо розподілу судового збору, суд зазначає таке.

Згідно п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на дату подання позову) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Статтею 4 Закону визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», станом на 01.01.2015 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн.

Таким чином, за подання до суду цієї позовної заяви позивачем мав бути сплачений судовий збір в сумі 1218 грн.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 49 ГПК України, витрати на сплату судового збору в сумі 1218 грн. покладаються на позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК Центр» (03191, м. Київ, вул. Академіка Вільямса, буд. 9, корп. 3, кв. 181; ідентифікаційний код 36791776) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБІО» (10025, м. Житомир, вул. Промислова, 6; ідентифікаційний код 32828660) 24976 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот сімдесят шість) грн. 82 коп. заборгованості, 1498 (одну тисячу чотириста дев'яносто вісім) грн. 60 коп. 3% річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 22.02.2016

Суддя Я.В. Маринченко