ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"23" лютого 2016 р. Справа № 911/136/16

За позовом селянського фермерського господарства Олко, Київська обл., с. Розкішна

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Київська обл., м. Біла Церква

про стягнення 6531,46 грн

Суддя Третьякова О.О.

Представники сторін:

Позивача не зявився;

Відповідача не зявився.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області з позовною заявою звернулось селянське фермерське господарство Олко (далі - Позивач) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про стягнення 6531,46 грн, з яких 4278,38 грн основного боргу, 2160, 95 грн пені, 92,13 грн 3% річних.

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на порушення Відповідачем зобовязань щодо оплати продукції за Договором поставки №06/03 від 06.03.2015.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.01.2016 порушено провадження у справі №911/136/16 та призначено її до розгляду на 02.02.2016 об 11:00 год.

Через канцелярію Господарського суду Київської області Позивачем на підставі ст.22 ГПК України подано заяву б/№ від 29.01.2016 (за вх. суду №2245/16 від 02.02.2016) про уточнення позовних вимог, що фактично є заявою про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду і відповідно до якої до стягнення з Відповідача заявлено лише 2248,95 грн пені та 100,22 грн 3% річних. Отже, нова ціна позову становить 2349,17 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.02.2016 розгляд справи у звязку з неявкою Відповідача відкладено на 23.02.2016.

Через канцелярію Господарського суду Київської області Відповідачем подано відзив б/№ б/д (за вх.суду №2706/16 від 08.02.2016) на позовну заяву, в якому останній просить закрити провадження у справі у звязку зі сплатою боргу.

Відповідач у судове засідання жодного разу не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвали Господарського суду Київської області від 14.01.2016 та 02.02.2016 направлялись Відповідачу з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену Позивачем у позові, яка відповідає адресі, зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, про що свідчить здійснений судом витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 01.02.2016 за №21654050, однак вищезазначені ухвали станом на день розгляду спору до суду підприємством зв'язку не повернуто.

Як зазначається у п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи у разі виконання судом вимог ч.1 ст.ст. 64, 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом зазначеної ст.64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи обмежений ст.69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, а також те, що Відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, явка Відповідача обовязковою не визнавалась і його відсутність не перешкоджає всебічному, повному та обєктивному розгляду всіх обставин справи, а матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті, відповідно до права суду, наданого йому ст.75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Керуючись ст.85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 23.02.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між селянським фермерським господарством Олко (далі - Позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Відповідач) укладено Договір поставки №06/03 від 06.03.2015 (далі Договір).

Згідно з п.п.1.1., 1.2. Договору Постачальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, передати у власність Покупцеві товар, визначений у п.2.1. даного Договору (надалі іменується «товар»), а Покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти та оплатити визначений товар. Найменування, одиниці виміру та загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим Договором, визначається за товарною накладною на кожну партію товару.

Як зазначається в п.2.2. Договору Покупець бере на себе обовязок прийняти товар від Постачальника і здійснити за нього оплату в строки і порядку, передбачені цим Договором.

Відповідно до п.п.4.1.,4.2. Договору Покупець оплачує поставлений товар за ціною, передбаченою у накладній. Оплата товарів Покупцем здійснюється на пізніше 3-х календарних днів шляхом перерахування грошей на поточний рахунок Продавця.

На виконання умов Договору Позивач передав, а Відповідач прийняв товар на загальну суму 23700,38 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними №10/03 від 10.03.2015 на суму 19422,00 грн та №07/04 від 07.04.2015 на суму 4278,38 грн,копії яких містяться в матеріалах справи.

Однак Відповідачем товар за видатковою накладною №10/03 від 10.03.2015 оплачено несвоєчасно, а саме - частково 20.03.2015 в сумі 10000,00 грн та 08.04.2015 в сумі 19422,00 грн, а видаткова накладна №07/04 від 07.04.2015 останнім на день звернення Позивача з позовом до суду не оплачена.

Відтак, в порушення своїх договірних зобовязань Відповідач оплату отриманого товару своєчасно не здійснив, у звязку з чим Позивач звернувся до суду.

Відповідно до ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами для виникнення прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525,526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму, як це передбачено ч.1ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи що Відповідач свої зобов'язання за даним Договором в повному обсязі та своєчасно не виконав, суд зазначає, що Позивач правомірно звернувся до суду.

При цьому, судом встановлено, що під час здійснення провадження у справі Відповідачем 21.01.2016 добровільно сплачено основну заборгованість у розмірі 4278,38 грн, про що вказано в уточненнях Позивача та зазначено у відзиві Відповідачем, у звязку з чим Позивачем зменшено позовні вимоги щодо стягнення основного боргу, що підлягають розгляду судом.

Згідно з правовою позицією, викладеною у п.17 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.10.2006 №01-8/2351 Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року та у пункті 6 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 №01-8/482 Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року, в разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір; факт зменшення ціни позову обов'язково відображається господарським судом в описовій частині рішення зі справи; при цьому будь-які підстави для припинення провадження у справі в частині зменшення позовних вимог у господарського суду відсутні.

У звязку з неналежним виконанням Відповідачем своїх грошових зобовязань за Договором Позивач заявляє до стягнення з Відповідача 2248,95 грн пені та 100,22 грн 3% річних.

Як зазначено в ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В ч.2 ст.217 Господарського кодексу України зазначається, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, як це передбачено ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України.

Пунктом 5.4. Договору сторони погодили, що у разі затримки Покупцем розрахунків за отриманий товар, він зобовязаний сплатити Продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно з ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пеню та 3% річних нараховано Позивачем за видатковою накладною №10/03 від 10.03.2015 - на суму простроченого платежу 19422,00 грн за період прострочки з 14.03.2015 по 19.03.2015, на суму простроченого платежу 9422,00 грн за період прострочки з 20.03.2015 по 07.04.2015, а за видатковою накладною №07/04 від 07.04.2015 - на суму простроченого платежу 4278,38 грн за період прострочки з 11.04.2015 по 20.01.2016.

Враховуючи умови Договору, періоди та суми прострочки, проплати Відповідача, встановлений судом та заявлений Позивачем період нарахування пені, вимоги ч.6 ст.232 Господарського кодексу України щодо обмеженого строку нарахування штрафних санкцій, суд здійснив власний розрахунок, що наведений нижче:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
№10/03 від 10.03.2015
19422.0014.03.2015 - 19.03.2015630.0000 %0.164 %*191.56
9422.0020.03.2015 - 07.04.20151930.0000 %0.164 %*294.28
№07/04 від 07.04.2015
4278.3811.04.2015 - 27.08.201513930.0000 %0.164 %*977.58
4278.3828.08.2015 - 24.09.20152827.0000 %0.148 %*177.23
4278.3825.09.2015 - 29.10.20153522.0000 %0.121 %*180.51
4278.3830.10.2015 - 17.12.20154922.0000 %0.121 %*252.72
4278.3818.12.2015 - 20.01.20163422.0000 %0.121 %*175.35
Оскільки вірна сума пені, за розрахунком суду, становить 2249,23 грн, а суд при винесенні рішення не може виходити за межі позовних вимог, вимога Позивача про стягнення з Відповідача 2248,95 грн пені підлягає задоволенню.

Враховуючи умови Договору, періоди та суми прострочки, проплати Відповідача, встановлений судом та заявлений Позивачем період нарахування 3% річних, вимоги законодавства, суд здійснив власний розрахунок, що наведений нижче:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
№10/03 від 10.03.2015
19422.0014.03.2015 - 19.03.201563 %9.58
9422.0020.03.2015 - 07.04.2015193 %14.71
№07/04 від 07.04.2015
4278.3811.04.2015 - 20.01.20162853 %100.22
Оскільки вірна сума 3% річних, за розрахунком суду, становить 124,51 грн, а суд при винесенні рішення не може виходити за межі позовних вимог, вимога Позивача про стягнення з Відповідача 100,22 грн 3% річних підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 2248,95 грн пені та 100,22 грн 3% річних є правомірними, обґрунтованими, документально підтвердженими, Відповідачем не спростованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо відзиву Відповідача, в якому останній просить припинити провадження у справі у звязку зі сплатою основного боргу, суд зазначає, що сплата основного боргу не звільняє Відповідача від відповідальності за порушення грошового зобовязання щодо своєчасного його виконання.

Як зазначається в абз.5 п.4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 за №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зменшення розміру позовних вимог згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" є підставою для повернення відповідної суми судового збору; що ж до інших судових витрат, то в такому разі вони у відповідній частині покладаються на позивача. Якщо ж таке зменшення пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині з урахуванням припису частини другої статті 49 ГПК може бути покладений на відповідача.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України відшкодування понесених Позивачем витрат по сплаті судового збору покладається судом на Відповідача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 2, 43, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Кірова, буд. 23, код НОМЕР_1) на користь селянського фермерського господарства Олко (09440, Київська обл., Ставищенський р-н, с. Розкішна, вул. Завгороднього, 15, код 30272696) 2248,95 грн (дві тисячі двісті сорок вісім гривень девяносто пять копійок) пені, 100,22 грн (сто гривень двадцять дві копійки) 3 % річних та 1378,00 грн (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень) витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26 лютого 2016 року

Суддя О.О. Третьякова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.