РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016Справа №910/32748/15

За позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 1 865,50 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Вітюк О.С. - довіреність №47-06 від 05.01.2016 року;

від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району (позивач) м. Києва звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (відповідач) про стягнення 1 865,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності внесення оплати оренди нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.

З цих підстав позивач просить задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 1 191,02 грн. - основного боргу, який виник за період 01.11.2013 по 31.12.2013, 601, 72 грн. - збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 72, 71 грн. - три проценти річних, 1 218, 00 грн. - судового збору.

Ухвалою від 31.12.2015 порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 16.02.2016.

16.02.2016 відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні подав заяву про заміну неналежного відповідача Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 на належного Товариство з обмеженою відповідальністю "Меблі".

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 16.02.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом діяльності позивача згідно п. 3.2.2. Статуту є серед іншого, забезпечення на підставі укладених договорів між споживачами, виробниками та виконавцями послуг, з транспортування холодної, гарячої води, стоків та теплової енергії на опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мереж та збір платежів від споживачів зазначених послуг на користь виконавців послуг згідно з договорами .

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що позивачу було надано комунальні послуги вартістю 1 191, 02 грн. з них: 939, 98 грн. - за послуги з центрального опалення та 251, 04 грн. - з холодного водопостачання.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон № 1875 - IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Виходячи з того, що між позивачем та відповідачем не було укладено договір про надання комунальних послуг, заявлена до стягнення сума є безпідставно нарахованою, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суддя -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 19.02.2016 року.