РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016Справа №910/31587/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Тара"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "РМ-Інвест"
простягнення 68456,29 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаКрючков В.О. - представник
від відповідачаКоваленко Н.В. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко-Тара" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "РМ-Інвест" 3% річних у розмірі 2798,19 грн. та інфляційних втрат у розмірі 65658,10 грн. за договором поставки №22-05/13 від 22.05.2013. Крім цього, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судовий збір та 3000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач не виконав умови укладеного між сторонами договору поставки №22-05/13 від 22.05.2013, у зв'язку з чим рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/5878/15-г від 02.04.2015 стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості за цим договором у розмірі 142402,00 грн., 2848,04 грн. пені, 1600,65 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 536,85 - 3% річних, 2947,75 грн. судового збору, 3000,00 витрат на послуги адвоката. Оскільки після прийняття зазначеного рішення суду зобов'язання по договору відповідачем були виконані в повному обсязі тільки 271.10.2015, позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2798,19 грн. та інфляційних втрат у розмірі 65658,10 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/31587/15 та розгляд справи призначено на 20.01.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2016, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, неподанням відповідачем витребуваних судом документів та поданим відповідачем клопотанням про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 10.02.2016.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 10.02.2016, з'явився та позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 10.02.2015 з'явився, надав суду відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив та навів свій контр розрахунок суми позовних вимог та витрат на оплату послуг адвоката.

В судовому засіданні 10.02.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/5878/15-г від 02.04.2015 стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості за цим договором у розмірі 142402,00 грн., 2848,04 грн. пені, 1600,65 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 536,85 - 3% річних, 2947,75 грн. судового збору, 3000,00 витрат на послуги адвоката. Даним рішенням встановлено, що позивач взяті на себе договірні зобов'язання виконав належним чином, поставив відповідачу товар на загальну суму 172608,00 грн. за видатковими накладними № 103 від 17.11.2014 на суму 40920,00 грн., № 109 від 01.12.2014 на суму 40920,00 грн., № 128 від 15.12.2014 на суму 45384,00 грн., № 1 від 05.01.2015 на суму 45384,00 грн., а відповідач свої зобов'язання по 100% оплаті за отриманий товар не пізніше 20 банківських днів з моменту отримання товару не виконав, допустивши виникнення заборгованості у розмірі 142402,00 грн., яку і було стягнуто з відповідача на користь позивача за вищенаведеним рішенням.

Крім цього, рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/5878/15-г від 02.04.2015 стягнуто з відповідача на користь позивача пеню за розрахунком позивача, 3% річних у розмірі 536,85 грн. за період з дати виникнення заборгованості по кожній з 4-х накладних окремо по 02.03.2015 та інфляційні втрати за накладною №103 від 17.11.2014 за грудень місяць 2014, січень місяць 2015 та за накладною №109 від 01.12.2014 за січень місяць 2015 на загальну суму 1600,65 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/5878/15-г від 02.04.2015 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.10.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 залишено без змін.

Відповідно до виписок банку з рахунку позивача остаточне погашення заборгованості здійснено боржником 27.10.2015.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ході розгляду справи №910/5878/15-г судом встановлено, що відповідач у визначений договором поставки №22-05/13 від 22.05.2013 строк свого обов'язку по оплаті отриманого від позивача товару не виконав, допустивши прострочення виконання зобов'язання, а тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань, і він вважається таким, що прострочив, відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності. Зазначені обставини в силу положень ст. 35 Господарського процесуального кодексу України повторного доказування не потребують.

Відповідачем належними та допустимими доказами факту наявності заборгованості протягом тривалого терміну та її розмір не спростовано.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

У п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" відзначається, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Однак водночас слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України проценти не нараховуються. При цьому обов'язок сплатити суму неустойки (штрафу, пені) за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин ст. 625 Цивільного кодексу України.

Оскільки матеріалами справи підтверджується існування заборгованості відповідача перед позивачем та її погашення відповідачем після спливу тривалого часу, суд визнає вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат законними та обґрунтованими.

Судом перераховано належний до сплати розмір 3% річних та інфляційних втрат за періоди, які визначено судом з урахуванням дат видаткових накладних, умов договору щодо їх оплати, рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/5878/15-г від 02.04.2015 та вимог чинного законодавства України, у зв'язку з чим за розрахунком суду стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у розмірі 2785,62 грн. та 50312,03 грн. інфляційних втрат.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 3000,00 грн. господарський суд зазначає таке.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум. За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

На підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката позивач надав суду: договір про надання правової допомоги від 05.11.2015, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №607 від 04.01.2012, акт №1-00000006 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 3000,00 грн. та платіжне доручення позивача №30 від 19.01.2016 на суму 3000,00 грн.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору та витрати на оплату послуг адвоката покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, витрати по сплаті судового збору, виходячи із ставок судового збору, встановлених Законом України "Про судовий збір" в редакції, чинній на момент звернення позивача з даним позовом до суду (15.12.2015) становлять 1218,00 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РМ-Інвест" (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 19, ідентифікаційний код 24930146) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Тара" (45021, Волинська область, Ковельський район, с. Тойкут, вул. Шосейна, 41, ідентифікаційний код 37986357) 3% річних у розмірі 2785 (дві тисячі сімсот вісімдесят п'ять) грн. 62 коп., витрати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 50312 (п'ятдесят тисяч триста дванадцять) грн. 03 коп., 944 (дев'ятсот сорок чотири) грн. 73 коп. витрат по сплаті судового збору та 2326 (дві тисячі триста двадцять шість) грн. 93 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 18.02.2016.

Суддя Ю.М. Смирнова