ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2016 р. Справа № 923/1312/14

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М. при секретарі Ковтун В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея" про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у справі

за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", м. Херсон

про стягнення 8 644 349,19 доларів США

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, представник, дов. від 22.12.2015р.;

від відповідача - ОСОБА_2, представник, дов. №03/02-Ю від 02.02.2016р.; ОСОБА_3, представник, дов. №3/15-Ю від 31.12.2015р.

в с т а н о в и в:

Провадження у справі порушено ухвалою суду від 08.09.2014 р. за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея" (відповідач) з вимогами про стягнення 5407000 доларів США на повернення кредиту, що був наданий на підставі договору кредитної лінії № ВКЛ-2006474/1 від 13.07.2011р., 837468,56 доларів США заборгованості за відсотками за користування цим кредитом, 29 080,63 доларів США пені за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом, 2 390 800 доларів США в якості штрафу за порушення договірних зобов'язань за 8 випадків порушення п.3.3.12.1 вказаного договору (за I, II, IV квартали 2012р., за I, II, ІІІ, IV квартали 2013р., за І квартал 2014р.).

Рішенням господарського суду Херсонської області від 21.10.2014 р. у даній справі позовні вимоги задоволено частково, й стягнуто з відповідача на користь позивача 5 407 000 дол. США на повернення кредиту, 837 468,56 дол. США відсотків за користування кредитом, 30 000,00 дол. США штрафних санкцій та 55 365,41 грн. судового збору, в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 р. вказане рішення суду від 21.10.2014 р. змінено, надано відповідачеві відстрочку виконання рішення строком на 1 рік до 29.01.2016 р., а в іншій частині рішення суду від 21.10.2014 р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.04.2015 р. скасовано зазначені постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 р. та рішення господарського суду Херсонської області від 21.10.2014 р. в частині стягнення з відповідача 20 771,36 доларів США пені та передано справу в цій частині до господарського суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 15.10.2015 року у справі № 923/1312/14 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ТОВ "Амалтея" на користь ПАТ "Дельта Банк": 222 519 грн.16 коп. пені та 51 грн.15 коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору. Зазначене рішення набрало законної сили 17.12.2015 р. після розгляду апеляційної скарги на рішення за постановою Одеського апеляційного господарського суду.

25.01.2016 року від відповідача надійшла заява про перегляд рішення господарського суду Херсонської області від 21.10.2014 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 27.01.2016 р. призначено розгляд заяви ТОВ "Амалтея" про перегляд рішення за нововиявленими обставинами на 09.02.2016 р.

Розгляд справи розпочатий 09.02.2016 року з перервами до 18.02.2016 р. та до 19.02.2016 року відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України.

В заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відповідач просить суд :

1 Скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 21 жовтня 2014 р. по справі № 923/1312/14.

2. Відмовити в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея» про стягнення 5407000 доларів США суми заборгованості за кредитом, 837468,56 доларів США суми заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, 29080,63 доларів США пені, 2390800,00 доларів США штрафу.

3. Визнати недійсним договір кредитної лінії №ВКЛ-2006474/1 від 13.07.2011 р.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея» на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» грошові кошти в сумі 43101359,80 грн. (сорок три мільйони сто одна тисяча триста п'ятдесят дев'ять грн. 80 коп.) заборгованості за кредитом.

5. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея» грошові кошти в сумі 10525470,91 грн. (десять мільйонів п'ятсот двадцять п'ять тисяч чотириста сімдесят грн. 91 коп.) отриманих процентів за користування кредитом.

6. Зупинити виконання рішення господарського суду Херсонської області від 21 жовтня 2014 р. по справі № № 923/1312/14.

Заявник обґрунтовує свою заяву наступними обставинами.

Він зазначає, що станом на 13.07.2011 р. та 14.07.2011 р. (дату укладення договору та дату видачі кредиту) у ПАТ " Дельта Банк" була відсутня генеральна ліцензія ОСОБА_4 Банку України на здійснення валютних операцій. Банк отримав зазначені ліцензії НБУ 11.10.2011 р. та 09.08.2013 р., тобто уже після укладення кредиту.

Зазначена інформація відображена на сайті ОСОБА_4 Банку України у мережі Інтернет - у вигляді Списку банків, (з переліком валютних операцій), які отримали генеральну ліцензію ОСОБА_4 Банку України на здійснення валютних операцій з 01.01.2011 р. до 12.01.2016 р. (всі стани). Витяг із цього списку, в якому ПАТ «Дельта Банк» міститься під номером 140, додається.

Дана обставина, що є істотною для вирішення справи, стала відома товариству з обмеженою відповідальністю «Амалтея» 19.01.2016 р. під час ознайомлення з інформацією, розміщеною на сайті ОСОБА_4 Банку України в розділі «Реєстрація та ліцензування» (витяг з цього розділу додається).

Ця обставина не була та не могла бути відома раніше товариству з обмеженою відповідальністю «Амалтея», так як з'явилась на сайті НБУ 12.01.2016 р., про що свідчать дані вищезазначеного Списку банків, в якому вказано, що інформація про наявність у банків генеральної ліцензії надається за період з 01.01.2011 р. по 12.01.2016 р.

Так як у ПАТ «Дельта Банк» була відсутня генеральна ліценція ОСОБА_4 Банку України на здійснення валютних операцій, то ПАТ «Дельта Банк» не мав правових підстав для надання товариству з обмеженою відповідальністю «Амалтея» або будь-якій іншій особі кредиту в іноземній валюті, зокрема, в доларах США.

Свої доводи заявник обґрунтовує обставинами та діючим законодавством та вважає, що наявність у договорі кредитної лінії №ВКЛ-2006474/1 від 13.07.2011 р. положень щодо вираження грошових зобов'язань кредитора та боржника в доларах США, надання Банком кредиту в іноземній валюті суперечать приписам нормами ст.99 Конституції України, ст.524, ч.1 ст.533 ЦК України, ст.35 ЗУ " Про ОСОБА_4 банк України", ч.1, 2 ст.198 ГК України, ст. 2 ЗУ " Про банки та банківську діяльність"

На думку заявника, умови договору кредитної лінії №ВКЛ-2006474/1 від 13.07.2011 р. суперечать переліченим вище приписам законодавства, а саме, договір укладений в валюті, відмінній від гривні України, та з умовами використання іноземної валюти за кредитним договором як засобу платежу.

Тобто, є підстави, передбачені законодавством (ч.1 ст.203,215 ЦК України) для визнання недійсним договору кедитної лінії №ВКЛ-2006474/1 від 13.07.2011 р.

У зв'язку з цим, заявник, просить суд вийти за межі позовних вимог та визнати недійсним кредитний договір від 13.07.2011 р. з застосуванням двохсторонньої реституції.

Своє клопотання заявник обґрунтував наступними нормами чинного законодавства, зокрема ст.83,ст.114 ГПК України.

ТОВ «Амалтея» просить суд при проведенні двохсторонньої реституції прийняти до уваги ті обставини, що товариство відповідно до меморіального ордеру від 14.07.2011 р., отримало від ПАТ «Дельта Банк» 5977000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті дорівнювало 47645057,80 грн. (з урахуванням курсу ОСОБА_4 Банку України станом на день надання кредиту-7,9714 грн. за 1 долар США).

Заявник просить врахувати при проведенні реституції наступні обставини.

Він пояснює, що 30.11.2011 р., 28.12.2011 р., 10.02.2012 р. ТОВ «Амалтея» сплатило на користь ПАТ "Дельта Банк» суму боргу частково в сумі 570000,00 доларів США.

Тобто, станом на день подання Банком позову до суду 27.08.2014 р. та станом на дату подання цієї заяви борг ТОВ «Амалтея» за кредитом дорівнює 5407000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 43101359,80 грн. (з урахуванням курсу ОСОБА_4 Банку України станом на день надання кредиту - 7,9714 грн. за 1 долар США). Також заявник доводить, що за період дії договору кредитної лінії № ВКЛ-2006474/1 від 13.07.2011 р. ТОВ "Амалтея" сплатило Банку проценти за користування кредитом в сумі 1320404,31 доларів США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 10525470,91 грн. (з урахуванням курсу ОСОБА_4 Банку України станом на день надання кредиту - 7,9714 грн. за 1 долар США).

ПАТ «Дельта Банк» не визнає обставин, викладених у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та звертає увагу суду на таке.

Стаття 99 Конституції України визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні в випадках і в порядку, встановлених законом.

ПАТ "Дельта-Банк" доводить, що банк як фінансова установа, отримавши у відповідності до статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснена операцій із валютними цінностями, який до переоформлення ОСОБА_4 банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-УІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункті статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії ОСОБА_4 банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, на думку ПАТ "Дельта-Банк", оскільки на це час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

ПАТ "Дельта-Банк" також пояснив, що ОСОБА_4 банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про ОСОБА_4 банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі ОСОБА_4 банком України індивідуальній ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу затверджене постановою Правління ОСОБА_4 банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операції уповноваженого банку, на здійснення яких ОСОБА_4 банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення ОСОБА_4 банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-УІ «Про внесенні змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійсненні валютних операцій).

ПАТ "Дельта-Банк" із наведеного прийшов до висновку, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Банк звернув увагу суду, що відповідно до ст. 2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» АТ «Дельта Банк» було зареєстровано НБУ 15.02.2006 року, тобто саме з того часу банк отримав банківську ліцензію, яка надала йому право здійснювати банківські операції, в тому числі з операції з іноземною валютою. Після прийняття Постанови Правління НБУ № 281 від 15.08.2011 року «Про затвердження Положення про порядок надання банкам і філіям іноземних банків генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій» зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 вересня 2011 р. за № 1054/19792 АТ «Дельта Банк», як того вимагає чинне законодавство отримало генеральну ліцензію від 11.10.2011 р. № 225.

ПАТ «Дельта Банк» доводить, що на момент укладення Кредитного договору № ВКЛ-2006474/1 від 13.07.2011 року норми чинного законодавства не передбачали наявності в Банка генеральної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій.

В підтвердження своєї позиції банк посилається на постанову ВГСУ у справі № 906/1267/14 від 18.06.2015 р. ОСОБА_4 приводить висновки колегії суддів за вказаною справою що операція з падання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії, а за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті є наявність у банку банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу на здійснення операцій валютними цінностями.

ПАТ "Дельта Банк" не погодився з доводами заявника щодо доводів, що інформація з приводу відсутності ліцензії у АТ «Дельта Банк» є істотною обставиною для вирішення у справі стала відома відповідачу 19.01.2016 року під час ознайомлення з інформацією розміщеною на сайті НБУ в розділі «Реєстрація ліцензування».

ПАТ "Дельта Банк" вважає, що посилання відповідача є хибними та неправдивими, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» НБУ на своєму сайті відразу ж після надання ліцензій розміщує про це інформацію на офіційному сайті та вносить відомості до Державного реєстру банків (доступ до реєстру є вільним), тому про видачу ліцензій заявник міг дізнатися ще 2011 та 2013 роках відповідно. При таких обставинах, банк доводить, що заявник звернувся за пропуском строків, визначених ст.112 ГПК України.

Банк пояснює, що відповідно ОСОБА_4 банк України вносить відомості про юридичну особу до Державного реєстру банків одночасно з прийняттям рішення про надання банківської ліцензії. Жодної з підстав, визначених ст.112 ГПК України для перегляду рішення у ТОВ «Амалтея» не існує.

Суд розглянув доводи сторін та прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 112 ГПК України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; 5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 Постанови Пленуму ВГСУ № 17 від 26.12.2011 року статтею 112 ГПК визначено вичерпний перелік підстав для перегляду судових

рішень за нововиявленими обставинами. Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин. До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те. що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом

мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка і ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи. Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору або розгляду справи про банкрутство не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення за правилами розділу XIII. У з'ясуванні ж наявності підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами згідно з пунктами 2-5 частини другої статті 112 ГПК має значення тільки сам факт встановлення відповідних обставин після вирішення спору або розгляду справи про банкрутство.

Днем встановлення нововиявлених обставин, про які йдеться в пункті 1 частини а другої статті 112 ГПК, слід вважати день, коли вони стали або повинні були стати відомими заявникові.

Відповідно до ст.113 ГПК України судове рішення господарського суду може бути переглянуто за нововиявленими обставинами за заявою сторони, прокурора, третіх осіб, поданою протягом одного місяця з дня встановлення обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення. При цьому заява про перегляд судового рішення господарського суду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 112 цього Кодексу, може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання судовим рішенням господарського суду законної сили.

Щодо доводів Банку, що інформація з приводу відсутності у Банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій не є ново виявленою обставиною, так як НБУ на своєму офіційному сайті одразу після надання ліцензії розміщує про це інформацію та вносить відомості до Державного реєстру банків суд прийняв до уваги пояснення ТОВ «Амалтея», який доводить, що Державний реєстр банків на офіційному сайті не відкривається. Кабінет Міністрів України на виконання вимог ст. 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» тільки 21 жовтня 2015 року прийняв постанову №835 «Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних». Згідно цієї постанови ОСОБА_4 банк оприлюднює у формі відкритих даних, в тому числі, інформацію про генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій. Таким чином, до 21.10.2015 року взагалі не був визначений перелік інформації, що підлягла оприлюдненню.

На офіційному сайті НБУ розділ «Банківський нагляд» був поповнений інформацією про генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій тільки в січні 2016 року.

Тому обставина про відсутність у Банку генеральної ліцензії є нововиявленою істотною для справи обставиною, яка не була і не могла бути відома ТОВ «Амалтея» раніше, ніж інформація про цю обставину була оприлюднена.

Суд прийшов до висновку, що заявник звернувся з дотриманням умов, зазначених ст.112,113 ГПК України до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Суд також прийшов до висновку, що доводи заявника щодо наявності підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами є ґрунтовними та правомірними.

Суд приймає до уваги, що предметом за договором кредитної лінії № ВКЛ-2006474/1 від 13.07.2011 р. є видача ПАТ " Дельта Банк" грошових коштів у сумі 5977000 доларів США. Відповідно до п.п.1.1.2 пункту 1.1, п.2.7 договору кредитної лінії повернення кредиту та сплата процентів мали відбутися у валюті кредиту.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

АТ «Дельта Банк» було зареєстровано НБУ 15.02.2006 року.

В той час, як згідно із ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Тобто відповідно до ст.524 ЦК України допускається лише визначення еквіваленту зобов'язання у іноземній валюті, а не сплата іноземної валюти.

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України зобов'язання підлягає виконанню у національній валюті.

Відповідно до ст.35 Закону України „Про ОСОБА_4 банк України" гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів.

Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України, є гривня.

Між тим, сторонам у договорі надано право при визначенні розміру грошових зобов'язань в гривні вказати еквівалент в іноземній валюті. У такому випадку сума, яка повинна бути оплачена в гривні, визначається згідно з офіціальним курсом відповідної валюти на дату проведення платежу. При цьому, грошове зобов'язання виражається в договорі в національній валюті України - гривні, що повністю відповідає приписам ч.І ст. 524 ЦКУ.

Відповідно до ч.2 ст.198 Господарського кодексу України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Аналогічна норма міститься у ч.2 ст.189 ГК України.

Із наведених норм суд прийшов до висновку, що діючим законодавством України встановлено, що ціни в іноземній валюті у зовнішньоекономічному договорі (контракті) та, як наслідок, його виконання в іноземній валюті, а також наявність у конкретного суб'єкта господарських відносинах виключного права на проведення розрахунків в іноземній валюті у разі дотримання вимог, передбачених законодавством.

Такі випадки передбачені, зокрема Законом України „Про банки та банківську діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання валютного контролю" № 15-93 від 19.02.1993 р.

Стаття 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" передбачає, що документ, який видається ОСОБА_4 банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати і банківську діяльність, є банківською ліцензією.

За ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання валютного контролю" № 15-93 від 19.02.1993 р. визначено, що на здійснення валютних операцій ОСОБА_4 України видає генеральні та індивідуальні ліцензії.

Законом України від 15.02.2011 р. №3024 «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» були внесені зміни в ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відповідно до яких банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в іноземній валюті за наявності відповідної ліцензії ОСОБА_4 банку України. Цей закон набрав чинності 17.06.2011 року.

Таким чином, надання на умовах договору кредитної лінії № ВКЛ-2006474/1 від 13.07.11 ПАТ «Дельта Банк» товариству з обмеженою відповідальністю «Амалтея» грошових коштів (кредиту) та проведення товариством з обмеженою відповідальністю "Амалтея» розрахунків з ПАТ «Дельта Банк» на виконання зобов'язань за кредитом в іноземній валюті є валютною операцією.

Як витікає із Закону України „Про банки та банківську діяльність", Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання валютного контролю" станом на 13.07.11 ПАТ "Дельта Банк" мав право надавати кредит в іноземній валюті за наявності генеральної або індивідуальної ліцензії.

ПАТ «Дельта Банк» в підтвердження законності здійснення банківської дільності надав незавірені копії банковської ліцензії № 25 від 08.10.2009 р., виданої ОСОБА_4 банком України на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" та дозволу № 225-4, виданого ОСОБА_4 банком України від 08.10.2009 р. на здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" згідно з додатком до дозволу. В додатку, зокрема зазначені операції по залученню та розміщенню іноземної валюти.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд прийшов до висновку, що банком надані неналежні докази наявності банківської ліцензії та дозволу, оскільки зазначені копії незавірені банком.

Банк вважає, що на момент укладення Кредитного договору № ВКЛ-2006474/1 від 13.07.2011 року норми чинного законодавства не передбачали наявності в Банка генеральної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій.

Свої виводи ОСОБА_4 ґрунтує на законодавстві, яке регулює порядок видачі індивідуальних ліцензій, тому на надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Зокрема, Банк звертає увагу суду на вимоги підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії ОСОБА_4 банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на це час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

Суд погоджується з доводами Банку про те, що для укладення спірного договору станом на 13.07.2011 р. чинне законодавство не зобов'язує банки мати в наявності індивідуальну ліцензію на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, однак вважає, що банком не доведено з посиланням на чинне законодаство обставину, що на зазначену дату не потрібно наявність генеральної ліцензії. Суд дійшов до такого висновку, виходячи із наступного.

АТ «Дельта Банк» доводить, що банк отримав генеральну ліцензію НБУ України від 11.10.2011 р. № 225 на підставі ЗУ «Про банки та банківську діяльність», постанови Правління НБУ № 281 від 15.08.2011 року «Про затвердження Положення про порядок надання банкам і філіям іноземних банків генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій» зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 вересня 2011 р. за № 1054/19792, тобто після укладення спірного договору.

Банк доводить, що постанова Правління НБУ № 281 від 15.08.2011 р., яка регулює порядок надання банкам генеральних ліцензій затверджена після укладення спірного договору, а тому банк мав право надавати кредити у іноземній валюті на підставі банківської довіреності та дозволу на здійснення банківської діяльності, які ПАТ "Дельта банк" отримав 08.10.2009 р.

Між тим, суд не погоджується з такими доводами та висновками банку, бо вони суперечать ст.47 ЗУ " Про банки та банківську діяльність" щодо права банків надавати банківські послуги в іноземній валюті за наявності відповідної ліцензії НБУ та Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 р. "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" для здійснення валютних операцій передбачає наявність саме генеральної ліцензії, а не дозволу, станом на день надання ТОВ «Амалтея» кредиту - 13.07.2011 р., наявність генеральної ліцензії у ПАТ «Дельта банк» була обов'язковою.

Тобто, до отримання генеральної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій ПАТ «Дельта банк» не мав права надавати кредити у валюті, відмінній від національної валюти України.

Суд не приймає до уваги посилання Банку на Постанову ВГСУ № 906/1267/14 від 18.06.2015 р. як на судову практику, оскільки за вказаною справою суд досліджував питання необхідності наявності індивідуальної ліцензії для здійснення банківської операції в іноземній валюті, в той час як предметом розгляду за данною заявою є дослідження на базі чинного законодавства наявність генеральної угоди здійснення банківської операції в іноземній валюті.

За результатами розгляду данної заяви, суд виходить за межі заявлених позовних вимог та у відповідності до наданих суду прав ст.ст. 114, 83 ГПК України досліджує питання щодо недійсності кредитного договору № ВКЛ-2006474/1 від 13.07.2011 р.

Відповідно до ч.8 ст. 114 Господарського процесуального кодексу України у разі скасування судового рішення за результатами його перегляду за нововиявленими обставинами справа розглядається господарським судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству, а також має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Відповідно до п.2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України).

Правочин може бути визнаний недійсним у відповідності до норм ст.203 та ст.215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ст.203 Цивільного кодексу України.

Суд прийшов до висновку, що умови договору кредитної лінії №ВКЛ-2006474/1 від 13.07.2011 р. суперечать вищевказаним приписам законодавства (Закону України про банки та банківську діяльність" в редакції ст.47, яка набрала чинність 17.06.2011 р. та Декрету КМУ № 15-93 від 19.02.1993 р.) а саме, договір укладений з порушенням умов використання іноземної валюти за кредитним договором як засобу платежу.

Таким чином суд визнає договір кредитної лінії №ВКЛ-2006474/1 від 13.07.2011 р. недійсним.

Доводи заявника щодо визнання спірного договору недійсним, оскільки при його укладенні порушено чинне законодавство, зокрема ст.524 ЦК України щодо визнання ціни договору у вітчизняній валюті - гривні, суд відхиляє, оскільки спір щодо цих обставин має бути розглянутий в окремому провадженні за іншою позовною заявою.

Відповідно до ст.236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст. 216 Цивільного Кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона отримала на виконання цього правочину.

Із матеріалів справи витікає, що товариство відповідно до меморіального ордеру № 24534785 (т1. арк.32) від 14.07.2011 р., отримало від ПАТ «Дельта Банк» 5977000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті дорівнювало 47645057,80 грн. (з урахуванням курсу ОСОБА_4 Банку України станом на день надання кредиту-7,9714 грн. за 1 долар США).

Заявник доводить, що 30.11.2011 р., 28.12.2011 р., 10.02.2012 р. ТОВ «Амалтея» сплатило на користь ПАТ "Дельта Банк» суму боргу частково в сумі 570000,00 доларів США.

Таким чином, станом на день подання Банком позову до суду 27.08.2014 р. та станом на дату подання цієї заяви борг ТОВ «Амалтея» за кредитом дорівнює 5407000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 43101359,80 грн. (з урахуванням курсу НБУ станом на день надання кредиту -7,9714 грн. за 1 дол. США).

Банк проти факту часткового повернення суми кредиту не заперечує. Оскільки сторони за умовами не погодили, який саме курс долара США має застосоуватись сторонами при розрахунках, суд приймає до уваги курс на день надання кредиту за заявою ТОВ " Амалтея". Банк істотних заперечень щодо застосування цього курсу не надав.

На виконання правил ст.216 ЦК України суд стягує із ТОВ "Амалтея" на користь ПАТ " Дельта Банк" грошові кошти 43101359 грн. 80 коп.

За період дії договору кредитної лінії №ВКЛ-2006474/1 від 13.07.2011 р. ТОВ "Амалтея" сплатило Банку проценти за користування кредитом в сумі 1320404,31 доларів США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 10525470,91 грн. (з урахуванням курсу ОСОБА_4 Банку України станом на день надання кредиту - 7,9714 грн. за 1 долар США).

В підтвердження заявник належних доказів не надав. В матеріали справи (т.1 арк.33- 67) банком додано витяги по особовим рахунку ТОВ "Амалтея", однак із витягу не видно яка саме сума складає суму процентів за користування кредитом.

При таких обставинах суд не має змоги встановити належними доказами факту перерахування ТОВ "Амалтея" процентів за користування кредитом в сумі 1320404,31 доларів США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 10525470,91 грн. (з урахуванням курсу ОСОБА_4 Банку України станом на день надання кредиту - 7,9714 грн. за 1 долар США), тому стягує з ПАТ "Дельта Банк" на користь ТОВ "Амалтея" суми перерахованих останнім банку процентів. Зазначене питання може бути досліджено в окремому провадженні за окремим позовом.

В сукупності з встановленими обставинами, аналізом чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що рішення господарського суду Херсонської області від 21.10.2014 р. підлягає скасуванню. Та суд у даній справі приймає нове рішення, яким відмовляє у задоволенні позовних вимог, обґрунтованих на підставі договору кредитної лінії № ВКЛ-2006474/1 від 13.07.2011 р., який судом визнається недійсним.

Клопотання заявника щодо зупинення виконання рішення господарського суду у справі від 21.10.2014 р. суд відхиляє, оскільки Господарським процесуальним кодексом України не передбачені такі повноваження суду першої інстанції. До того ж сторони не надали докази передачі наказу за рішенням до виконавчої служби.

В судовому засіданні згідно з приписами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення після закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 85, 112-114 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1.Заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея" про перегляд рішення господарського суду Херсонської області від 21.10.2014 р. за нововиявленими обставинами по справі № 923/1312/14 задовольнити частково.

2.Скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 21.10.2014 р. по справі № 923/1312/14.

3.Відмовити в задоволенні позовної вимоги публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея" про стягнення 5407000 дол. США заборгованості за кредитом, 837468,56 дол. США суми заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, 29080,63 дол. США пені, 2390800 дол. США штрафу.

4.Визнати недійсним договір кредитної лінії ВКЛ-2006474/1 від 13.07.2011 р.

5.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея" (73000, м. Херсон, пров. Учбовий, 28/50, ) на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-б, код ЄДРПОУ 340479 грн. 80 коп. заборгованості за кредитом.

6.Стягнути з публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-б, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея" (73000, м. Херсон, пров. Учбовий, 28/50, ) 80388 грн. витрати пов'язані зі сплатою судового збору за заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Повне рішення складено 24.02.2016 р.

Суддя Л.М. Немченко