ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року Справа № 908/4325/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач),
суддіГончарука П.А.,
суддіСтратієнко Л.В.
за участю представників сторін від позивача Данилевського О.М.
від відповідачаКоваленка А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.10.2015 р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.12.2015 року
у справі№ 908/4325/15 Господарського суду Запорізької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доПублічного акціонерного товариства «Мелітопольгаз»
простягнення 39 864 298,44 грн
ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Запорізької області до Публічного акціонерного товариства «Мелітопольгаз» (далі - відповідач) з позовними вимогами про стягнення 39 864 298,44 грн, з яких сума основного боргу - 23 219 310,88 грн, пеня - 5 634 937,48 грн, 3% річних - 741 249,8 4грн, інфляційні втрати - 1 026 880,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем господарських зобов'язань за договором про купівлю-продаж природного газу № 13-196-ВТВ від 04.01.2013 р. в частині оплати отриманого газу.

Відповідач заперечує проти нарахування штрафних санкцій у сумі 16 644 987,56 грн з підстав введення мораторію на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України від 14.05.1992 р. № 2343- XII) та звернувся до суду з клопотанням про відстрочення виконання рішення суду на 4 роки.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.10.2015 р. у справі № 908/4325/15 (суддя Дьоміна А.В.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.12.2015 року у справі № 908/4325/15 (головуючий суддя: Радіонова О.О., судді: Колядко Т.М., Стойка О.В.) позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача основну заборгованість за природний газ у сумі 20 219 310, 88 грн, 3 % річних у сумі 741 249, 84 грн та інфляційні втрати у сумі 10 268 800, 24 грн, а також відшкодовано позивачу сплачений судовий збір у сумі 57 250,27 грн; в частині стягнення основного боргу у розмірі 3 000 000,00 грн. провадження у справі припинено у зв'язку з зарахуванням сторонами зустрічних однорідних вимог; у задоволені решти вимог відмовлено; відстрочено виконання рішення суду строком на 2 роки до 12.10.2017 року.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неврахування судами попередніх інстанцій фінансового стану позивача та на неповноту встановлення обставин справи при вирішенні спору, порушення і неправильне застосування норм ст. 43 ГПК України, просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.12.2015 року та рішення Господарського суду Запорізької області від 12.10.2015 р. у справі № 908/4325/15 в частині надання відстрочки виконання рішення суду на 2 роки та відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про відстрочку виконання рішення.

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав.

Вищий господарський суд України, перевіривши в межах вимог касаційної скарги (в частині надання відстрочки виконання рішення суду на 2 роки) фактичні обставини справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, яка переглядається, господарські суди встановили, що 04.01.2013 р. між позивачем та відповідачем укладено договір про купівлю-продаж природного газу № 13-196-ВТВ, згідно з яким позивач зобов'язався передати у власність відповідача у 2013 році природний газ, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору (у редакції додаткової угоди № 15 від 03.04.2015 р. в частині змін з 01.04.2015 р.) ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 7200,00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 куб. м. природного газу - 8 966,04 грн.

Оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).

У разі невиконання відповідачем умов пунктів 6.1 цього договору він зобов'язаний сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2 договору).

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (п. 3 додаткової угоди № 11 від 22.12.2014 р. до договору).

Судами попередніх інстанцій встановлено та сторонами не заперечується, що згідно наданих до матеріалів справи актів позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ на загальну суму 59 163 523,66 грн, яка відповідачем частково оплачена на суму 35 944 212,78 грн, у зв'язку з чим сума основної заборгованості складає 23 219 310,88 грн, а також 5 634 937,48 грн пені, 3 % річних у сумі 741 249,84 грн. та втрати від інфляції 10 268 800, 24 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем доведено невиконання відповідачем господарських зобов'язань за договором, а тому нарахування інфляційних втрат та 3 % річних визнано обґрунтованим та доведеним позивачем.

Щодо заявленої позивачем до стягнення пені, то суд першої інстанції, з яким правомірно погодився суд апеляційної інстанції, відмовив у її стягненні з підстав дії мораторію згідно ухвали Господарського суду Запорізької області від 20.08.2003 р. у справі № 25/55 про порушення провадження у справі про банкрутсво Відкритого акціонерного товариства "Мелітопольгаз".

Також, враховуючи приписи п. 6 ст. 83 ГПК України, оцінивши надані докази та обставини справи в їх сукупності, суд першої інстанції, з яким також погодився суд апеляційної інстанції, частково задовольнив клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення та відстрочив виконання рішення суду строком на 2 роки до 12.10.2017 року.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони господарський суд у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Пункт 6 статті 83 ГПК України надає суду право для відстрочки виконання рішення суду.

З оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій вбачається, що відповідач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про відстрочення виконання рішення суду на 4 роки, в якому просив суд врахувати його скрутне фінансове становище, дебіторську та кредиторську заборгованість на підприємстві, заборгованість з оплати праці працівникам, враховуючи запровадження 3-х денного робочого тижня з 01.06.2015 р. наказом № 65 від 02.03.2015р., а також те, що відповідач є спеціалізованим підприємством газового господарства, яке обслуговує газові мережі м. Мелітополя, смт. Приазовське, смт. Веселе та Приазовський і Веселівський райони.

Крім того, в обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилається на те, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 583 від 03.03.2015р. підвищено тарифи за спожитий природний газ населенню в 6,6 разів, які є непомірними по відношенню з доходами споживачів, що, в свою чергу, спричинило масові неплатежі за поставлений природний газ, у зв'язку з чим станом на 21.09.2015 р. рівень оплати населення складав 78,77 % та інші обставини, встановлені у рішеннях судів попередніх інстанцій.

Враховуючи вищевикладене, а також наявні в матеріалах справи докази збитковості відповідача та порушення проти останнього справи про банкрутство, Вищий господарський суд України вважає, що суд першої інстанції, використовуючи надане йому п. 6 ст. 83 та ст. 112 ГПК України право відстрочити рішення суду, обґрунтовано взяв до уваги майновий стан сторін та врахував їх інтереси, об'єктивно оцінив надані сторонами докази та обставини справі в їх сукупності, виходячи із обставин економічного становища держави, а також врахував надані відповідачем наказ ПАТ «Мелітопольгаз» № 65 від 02.03.2015 р., копії Постанов НКРЕКП №№ 2018 від 13.07.2015 р., 2047 від 20.07.2015 р., 2095 від 29.07.2015 р., 2142 від 06.08.2015 р., 1907 від 30.06.2015 р., лист ПАТ Державного Ощадного Банку України №15/13-01 від 13.08.2015 р. та довідку № 2070 від 21.09.2015 р. та дійшов правомірного висновку про винятковість даних обставин та задоволення клопотання відповідача частково шляхом надання відстрочення виконання рішення суду строком на 2 роки до 12.10.2017 року.

Таким чином, Вищий господарський суд України не вбачає підстав для скасування рішень судів попередніх інстанцій у даній справі, оскільки в межах касаційного провадження скаржником не доведено порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, а викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій.

Судові витрати, пов'язані з оплатою касаційної скарги судовим збором, у відповідності до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, п. 6 ст. 1119, ст.ст. 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 12.10.2015 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.12.2015 року у справі № 908/4325/15 в частині відстрочення виконання рішення суду строком на 2 роки до 12.10.2017 року залишити без змін.

Головуючий суддя І.Д. Кондратова

Суддя П.А. Гончарук

Суддя Л.В. Стратієнко