РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016Справа №910/30125/15

За позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арма"
доПриватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"
провідшкодування шкоди в сумі 4 613,50 грн.

СуддяБорисенко І.І.

Представники:
від позивача - Король Д.А., представник за довіреністю;
від відповідача - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 4 613,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвали суду були надіслані за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 77.

Відповідно до ст. 64 ГПК України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

На призначене судове засідання 19.01.201р. представник відповідача не з'явився, через відділ діловодства суду подав Відзив на позовну заяву від 18.01.2016р., в якому просив суд витребувати у Позивача копії наступних документів: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, страховий акт, розрахунок страхового відшкодування, акт огляду транспортного засобу. Також звернув увагу суду на той факт, що відповідно до ст.12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, в даному випадку Полісом АС/9742848 передбачено розмір франшизи 500,00грн.

Позивач просив надати час для ознайомлення з Відзивом відповідача і надання часу для підготовки письмових пояснень щодо Відзиву відповідача.

Клопотання позивача було задоволено судом, розгляд справи було відкладено на 04.02.2016р., запропоновано позивачу надати суду додаткові докази по справі та письмові пояснення на Відзив відповідача.

На призначене с удове засідання 04.02.2016р. представник відповідача не з'являвся, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення судового засідання з зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив, хоча про дату та час їх проведення повідомлений належним чином, про що зокрема свідчить наявний у матеріалах справи оригінал поштового відправлення, з якого слідує, що поштова кореспонденція з ухвалою суду про відкладення судового засідання була вручена відповідачу 27.01.2016р.

Отже, відповідач завчасно був повідомлений про місце, дату та час судових засідань, і у разі наміру подати письмові пояснення, додаткові документи, мав достатньо часу для цього.

В судовому засіданні 04.02.2016р. було оголошено перерву до 09.02.2016р. для надання часу суду і відповідачу ознайомитись з письмовими поясненнями позивача.

Враховуючи встановлений ч. 1 ст. 69 ГПК України строк вирішення спору та зважаючи на те, що суд не знайшов підстав для відкладення розгляду справи, відповідно до статті 75 ГПК України суд здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на підставі яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16.09.2015р. по вул. Бастіонній в м. Києві була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобіля "Daewoo Vatiz", д.р.н. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, автомобіля "Мazdа-6" д.р.н. НОМЕР_2, яким керував водій ОСОБА_4 та автомобіля "Volkswagen Tiguan" д.р.н. НОМЕР_3, за кермом якого перебувала ОСОБА_5.

Згідно Довідки №9476646 про дорожньо-транспортну пригоду, яка видана відділом ДАІ Печерського району 06.01.2015р. за № 462 вбачається, що вказана ДТП за участю трьох автомобілів трапилася з вини водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем "Volkswagen Tiguan" д.р.н. НОМЕР_3 не виконав вимоги п. 13.1. ПДР, що призвело до зіткнення з автомобілем "Daewoo Vatiz", д.р.н. НОМЕР_1. Дані обставини підтверджуються постановою Печерського районного суду м. Києва (справа №757/1116/15-п).

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено три транспортних засоби, в тому числі автомобіль "Мazdа-6" д.р.н. НОМЕР_2 (Застрахований автомобіль), який був застрахований позивачем на підставі Договору добровільного страхування від 12.09.2014р. №022-777-777-777-00226.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування від 12.09.2014р. №022-777-777-777-00226, страхового акту №4569-А-К від 20.01.2015р., позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 4 613,50 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №1521 від 20.01.2015р.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля "Volkswagen Tiguan" д.р.н. НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_5, під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП? та скоєнні правопорушення за? ст. 124 КУпАП України встановлено постановою Печерського районного суду м. Києва (справа №757/1116/15-п).

На час скоєння вищевказаної ДТП (16.12.2014р.) цивільно-правова відповідальність будь-яких осіб під час експлуатації автомобіля "Volkswagen Tiguan" д.р.н. НОМЕР_3, на законних підставах, була застрахована у відповідача на підставі договору (полісу) №АС/9742848 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн., франшиза - 500 грн., строк дії полісу з 26.01.2014р. до 25.01.2015р.

Отже, відповідач є особою на яку полісом №АС/9742848 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля "Volkswagen Tiguan" д.р.н. НОМЕР_3 , на час спірної ДТП.

Вартість матеріального збитку відповідно до виставленого рахунку-фактура №32 від 22.12.2014р. та Заказ-наряду №224 від 22.12.2014р. складає 4 613,50 грн.

При цьому судом враховано, що Верховним Судом України у Листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 року роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Документом, який підтверджує дійсний розмір витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, є акт виконаних робіт. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжне доручення (інший документ, який підтверджує факт перерахування коштів на відновлювальний ремонт).

Відтак, реальний розмір витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля "Мazdа-6" д.р.н. НОМЕР_2, склав 4 613,50 грн., відповідно до Заказ-наряду №224к від 22.12.2014р. Факт виплати позивачем, як страховиком цивільно-правової відповідальності потерпілої у ДТП особи, страхового відшкодування в розмірі 4 613,50 грн., суду також доведений (підтверджується платіжним дорученням №1521 від 20.01.2015р.).

Судом враховано, що відповідно до абзацу третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України та частини 17 статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. А згідно з абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Судом взято до уваги, що відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395) значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль "Мazdа-6" д.р.н. НОМЕР_2, рік випуску автомобіля - 2011 р., а отже на момент ДТП (16.12.2014р.) строк його експлуатації не перевищував 7 років, а отже підстав для вирахування зносу в даному випадку не має.

20.03.2015 р. з метою врегулювання даного питання в досудовому порядку, подано до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" Заяву на виплату страхового відшкодування в порядку регресу від 20.03.2015р. з проханням здійснити Позивачу виплату страхового відшкодування. Проте відповідач залишив дану претензію без задоволення.

Суд погоджується з твердженням Відповідача, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами п.12.1 ст. 12 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно страхового Полісу №АС/9742848 ліміт відповідальності страховика становить за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) 50 000, а розмір франшизи 500,00грн.

При здійсненні перевірки розрахунку позовної суми, судом встановлено, що Позивач дійсно не врахував розмір франшизи за Полісом №АС/9742848 і не зменшив суму страхового відшкодування.

Оскільки за полісом №АС/9742848 франшиза рівна 500,00 грн., сума страхового відшкодування розраховується за вирахуванням франшизи (4 613,50 грн. - 500,00 грн. =4 113,50 грн.).

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" встановлено, що франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу №АС/9742848 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування", статей 993, 1191 ЦК України, відповідач повинен був відшкодувати позивачу у встановлений законом строк шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50 000 грн.), у межах суми, що перейшла до позивача (4 113,50 грн.).

Отже, позов підлягає задоволенню судом частково сумі 4 113,50 грн.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 77, ідентифікаційний код 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арма" (03151, м. Київ, вул. Смілянська, буд. 10/31, ідентифікаційний код 21265671) 4 113(чотири тисячі сто тринадцять) грн. 50 коп. страхового відшкодування, а також 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять ) грн. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

У частині стягнення франшизи відмовити

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16.02.2016

Cуддя І.І. Борисенко