РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016Справа №910/30760/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Термоімпульс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд"

про розірвання договору та стягнення 505 233,90 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Волинець В.А. за довіреністю № 14/05 від 14.05.2015

Від відповідача: Конончук З.В. за довіреністю № б/н від 21.10.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Термоімпульс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд" про розірвання Попереднього договору від 26.12.2014 щодо укладення договору оренди між сторонами та стягнення заборгованості у розмірі 505 233, 90 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2015 порушено провадження у даній справі № 910/30760/15 та призначено її до розгляду на 20.01.2016, зобов'язано сторін надати певні документи.

У судовому засіданні 20.01.2016 представник відповідача просив відкласти розгляд справи для надання йому можливості ознайомитися з матеріалами справи для подання додаткових доказів у справі.

Представник позивача заперечив проти задоволення даного клопотання, надав суду оригінали документів для огляду у судовому засіданні, проте вимоги ухвали суду у повному обсязі наразі не зміг.

Судом задоволено клопотання представника відповідача та оголошено перерву у судовому засіданні до 27.01.2016.

У судовому засіданні 27.01.2016 представник позивача надав суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи, представник відповідача надав письмовий відзив на позовну заяву, які залучено до матеріалів справи.

Також представник позивача надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, які наведені у відзиві на позовну заяву.

Разом з тим сторони подали клопотання про продовження строку розгляду спору, яке суд задовольнив, оголосив перерву у судовому засіданні до 17.02.2016 р. о 11:05.

У судовому засіданні 17.02.2016 р. представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав пояснення по суті спору; представник відповідача проти позову заперечив.

У судовому засіданні 17.02.2016 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Дослідивши подані матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.12.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд" (надалі за текстом - Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Термоімпульс" (надалі за текстом - Орендар) було укладено Попередній договір щодо укладання договору оренди, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воробйовою К.В., за реєстровим №917.

Згідно з п. 2.1 Попереднього договору сторони зобов'язуються протягом 90 днів після настання Відкладальної обставини, на умовах передбачених в Попередньому договорі, укласти Договір оренди.

Згідно з п.1.14 Попереднього договору відкладальна обставина - це настання в сукупності всіх наведених нижче обставин (умов): отримання Орендодавцем Акта введення в експлуатацію, Сертифікату, Свідоцтва про право власності, інших документів щодо Торгового центру та/або Приміщення, які можуть бути необхідні для укладення Договору оренди із нотаріальним посвідченням відповідно до законодавства України; завершення Орендарем Робіт Орендаря відповідно до вимог цього Договору та отримання Орендодавцем письмового повідомлення від Орендаря про це; направлення Орендодавцем Орендареві письмового повідомлення про готовність до укладення Договору оренди.

Відповідно до п. 13.1 Попереднього договору впродовж строку, вказаного в Додатку 2 (пункт 11), Орендар зобов'язаний сплатити Орендодавцеві на банківський рахунок, вказаний в цьому Договорі (або письмово повідомлений Орендодавцем) платіж у якості Попередньої оплати (авансу) в рахунок сплати Орендної плати (Основної орендної плати, Експлуатаційної Орендної та Маркетингової орендної плати) за Договором оренди, сума якого вказана в Додатку 2 (пункт 10). Орендар зобов'язаний сплатити Авансовий внесок незалежно від виставлення Орендодавцем відповідного рахунку.

Відповідно до п. 10 додатку №2 до Попереднього договору від 26.12.2013 р. визначено, що авансовий внесок (ст. 13, п. 13.1) - необхідно сплатити у сумі 614 540, 89 грн., ПДВ 122 908, 18 грн., всього з урахуванням ПДВ - 737 449, 07 грн., але не менше гривневого еквіваленту 75 859, 88 доларів США по Офіційному Курсу (без ПДВ). На момент сплати вказана сума збільшується (підлягає множенню) на показник Коефіцієнту. Авансовий внесок зараховується в рахунок Орендної плати за перший та два останні місяці відповідно до Договору оренди.

Пунктом 11 додатку №2 до Попереднього договору від 26.12.2013 р. встановлено строк сплати Авансового внеску - протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту укладення Попереднього договору 505 233, 90 грн., в т.ч. ПДВ 84 205, 65 грн., і протягом 5 (п'яти) робочих днів після підписання протоколу допуску орендар сплачує 232 215, 17 грн., в т.ч. ПДВ 38 702, 53 грн.

На підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату № 96 від 27.12.2013 р. позивачем було сплачено авансовий внесок у розмірі 505 233, 90 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1979 від 10.01.2014 р.

Листом 15.05.2017 р. відповідач повідомив позивачу про перенесення відкриття торгового центру на березень 2015 року.

Надалі між позивачем та відповідачем 23.12.2014 р. був укладений новий Попередній договір щодо укладення договору оренди.

Відповідно до пункту 1.19 Попереднього договору від 26.12.2014 р., первинний Попередній договір - це Попередній договір щодо укладання договору оренди, укладений сторонами 26.12.2013 р., що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воробйовою К.В., за реєстровим №917. Цей Попередній договір укладається на виконання положень первинного Попереднього договору. В розумінні первинного Попереднього договору цей Попередній договір є новим Попереднім договором. З підписанням цього Попереднього договору втрачає чинність первинний Попередній договір, якщо інше прямо не випливає із положень первинного Попереднього договору.

У відповідності до п. 10 додатку №2 до Попереднього договору від 26.12.2014 р. визначено, що авансовий внесок (ст. 13, п. 13.1) - необхідно сплатити у сумі 614 540, 89 грн., ПДВ 122 908, 18 грн., всього з урахуванням ПДВ - 737 449, 07 грн., але не менше гривневого еквіваленту 75 859, 88 доларів США по Офіційному Курсу (без ПДВ).

Згідно з пунктом 10-1 додатку № 2 до Попереднього договору від 26.12.2014 р., сума сплаченого орендарем авансового внеску відповідно до первинного Попереднього договору становить 421 028, 25 грн., ПДВ 84 205, 65 грн., всього з урахуванням ПДВ - 505 233, 90 грн.

Відповідно до пункту 10-2 додатку 2 до Попереднього договору, сума, яку орендар зобов'язаний доплатити з метою повного виконання свого обов'язку щодо сплати авансового внеску (сума несплаченого авансового внеску) за цим Попереднім договором, становить 193 512, 64 грн., ПДВ 38 702, 53 грн., всього з урахуванням ПДВ 232 215, 17 грн., але не менше гривневого еквіваленту 23 887, 50 доларів США по офіційному курсу НБУ (без ПДВ).

Пункт 11 додатку 2 до Попереднього договору встановлює строк сплати авансового внеску (несплаченої частини) - протягом 5 (п'яти) робочих днів після підписання протоколу допуску.

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання щодо сплати авансового внеску.

Листом від 25.03.2015 р. ТОВ «Мегаполісжитлобуд» повідомило позивачу, що відкриття торгового центру планується до 01.10.2015 р.

Спір у даній справі виник у зв'язку з тим, що, на думку позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд", в порушення умов Попереднього договору, свої зобов'язання не виконало, торговий центр у встановлені договором строки не відкрило, внаслідок чого позивач листом № 131 від 01.10.2015 р. звернувся до відповідача з пропозицією розірвати Попередній договір щодо укладення договору оренди від 26.12.2014 р. та просив повернути сплачений авансовий внесок у розмірі 505 233, 90 грн.

Позивач пояснив суду, що станом на момент його звернення до суду з даним позовом Попередній договір за згодою сторін не розірвано і відповідачем аванс повернуто не було, у зв'язку із чим за ним виникла заборгованість в сумі 505 233, 90 грн.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд" про розірвання Попереднього договору від 26.12.2014 щодо укладення договору оренди між сторонами та стягнення заборгованості у розмірі 505 233, 90 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з п. 5 ст. 182 Господарського кодексу України відносини щодо укладення Попередніх договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 статті 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Статтею 182 Господарського кодексу України визначено, що за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (ч. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України).

При цьому, зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч. 3 ст. 635 Цивільного кодексу України).

Частиною 4 ст. 182 Господарського кодексу України визначено, що зобов'язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні.

Частиною 2 ст. 635 Цивільного кодексу України встановлено, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено Попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням наведених норм, проаналізувавши зміст Попереднього договору щодо укладення договору оренди від 26.12.2014 р., господарський суд встановив, що основний договір мав бути укладений між сторонами не пізніше 27.12.2015 р., оскільки частиною 1 статті 182 Господарського кодексу України передбачено зобов'язання сторін за попереднім договором укласти основний договір у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору.

Проте, на момент прийняття рішення у даній справі основний договір оренди між сторонами не укладено жодна із сторін не направила іншій пропозицію про його укладення.

Враховуючи наведене, зобов'язання, встановлені Попереднім договором від 26.12.2014 р., в силу норм частини 4 ст. 182 Господарського кодексу України та частини 3 статті 635 Цивільного кодексу України, є припиненими з 27.12.2015 р.

Проте позивач на підставі ст. 188 Господарського кодексу України звернувся до господарського суду з позовом про розірвання Попереднього договору від 26.12.2014 р., посилаючись на те, що відповідач не виконав взяте на себе зобов'язання щодо укладення договору оренди.

Розглянувши дану позовну вимогу, господарський суд не вбачає підстав для її задоволення за наступних підстав.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже, за змістом наведених норм, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і в односторонньому порядку. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути встановлено законом або безпосередньо в договорі. Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. А у випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, при цьому у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України).

З аналізу змісту Попереднього договору від 26.12.2015 р. випливає, що право припинити договір в односторонньому порядку надано лише орендодавцю (пункти 16.5-16.8 Попереднього договору).

Розривати Попередній договір за ініціативою орендаря відповідно до умов цього договору можливо лише за згодою сторін чи у судовому порядку.

Звертаючись до господарського суду з позовом про розірвання Попереднього договору, орендар обґрунтовує його лише фактами порушення відповідачем строків відкриття торгового центру і неукладенням між сторонами основного договору. При цьому даний позов ґрунтується лише на нормах закону, які регулюють порядок розірвання договору.

Доказів наявності заподіяння шкоди позивачу, внаслідок якої він позбавлений значною мірою того, на що він розраховував при укладенні Попереднього договору, як й істотної зміни обставин - позивачем суду не надано.

Крім того, варто зауважити, що розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто, зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Як зазначено вище, зобов'язання щодо укладення основного договору, встановлене Попереднім договором від 26.12.2014 р., в силу норм частини 4 ст. 182 Господарського кодексу України та частини 3 статті 635 Цивільного кодексу України, є припиненим з 27.12.2015 р.

Враховуючи наведене, підстави для задоволення позову про розірвання Попереднього договору від 26.12.2014 р. наразі відсутні.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача сплаченого авансового внеску у розмірі 505 233, 90 грн., то суд їх задовольняє, виходячи з наступного.

У відповідності до пункту 13.1. Попереднього договору від 26.12.2014 р., орендар зобов'язаний був сплатити орендодавцеві платіж у якості Попередньої оплати (авансу) в рахунок сплати орендної плати (основної орендної плати, експлуатаційної орендної та маркетингової орендної плати) за договором оренди.

Як зазначалося вище, господарським судом встановлено, що позивачем належним чином виконано зобов'язання зі сплати авансового внеску шляхом перерахування відповідачу грошових коштів у розмірі 505 233, 90 грн.

Враховуючи, що зобов'язання щодо укладення основного договору оренди між сторонами припинено з 27.12.2015 р., то платіж, передбачений пунктом 13.1. Попереднього договору, виконаний позивачем у якості Попередньої оплати (авансу) в рахунок сплати орендної плати за договором оренди, підлягає поверненню орендарю.

Дана обставина узгоджується з умовами пункту 13.5. Попереднього договору від 26.12.2014 р., яким визначено, що у випадку припинення дії даного договору (розірвання або відмови) з вини Орендодавця, авансовий внесок (його залишок) підлягає поверненню орендарю протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати припинення Попереднього договору з вини орендодавця та отримання від орендаря письмового повідомлення про повернення авансового внеску. У випадку розірвання даного Договору з вини Орендаря, авансовий внесок залишається у Орендодавця.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що основний договір оренди не був укладений з вини відповідача, тому припинення зобов'язання за Попереднім договором відбулося з вини відповідача.

При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 1.16 Попереднього договору визначено, що дата відкриття - визначена орендодавцем відповідно до цього Попереднього договору дата відкриття торгового центру для громадськості. Дата відкриття встановлюється відповідно до додатку 2, пункт 3. Орендодавець має право змінити дату відкриття та встановити іншу дату як дату відкриття відповідно до положень цього договору. В такому випадку до орендодавця не можуть застосовуватись будь-які штрафні санкції або інші негативні наслідки, якщо інше прямо не передбачено Попереднім договором.

Згідно з п. 12.1 Попереднього договору, Попередньо визначений строк, протягом якого орендодавець має намір відкрити торговий центр для відвідувачів, визначений в додатку 2 (пункт 3). Орендодавець повідомляє орендаря про Попередню дату відкриття не менше як за 6 місяців. Дата відкриття повинна наступити не пізніше спливу 6 місяців після закінчення вказаного в додатку 2 періоду, в якому Попередньо заплановано дата відкриття торгового центру.

Відповідно до п. 3 Додатку 2 до Попереднього договору сторони встановили, що орієнтовна дата відкриття наступить в березні 2015 року.

За таких обставин, згідно з п.12.1. Попереднього договору, дата відкриття повинна була наступити не пізніше 01.10.2015р.

При цьому господарським судом встановлено, що відкладальною обставиною, передбаченою умовами Попереднього договору, є сукупність обставин, які повністю залежать від відповідача, зокрема: отримання пакету дозвільних та правовстановлюючих документів, необхідних для завершення ним робіт по будівництву торгового центру.

Оскільки станом на дату відкриття торгового центру відкладальна обставина, яка є передумовою, необхідною для відкриття торгового центру та укладання основного договору оренди, не наступила, а її настання залежало від поведінки відповідача, позивач не отримав від відповідача повідомлення про дату укладення договору оренди, у останнього були підстави вважати, що зобов'язання не буде виконане вчасно, тому він скористався правом на повернення авансового внеску і листом від 01.10.2015р. №131 звернувся до відповідача з вимогою повернути сплачений авансовий внесок у розмірі 505 233, 90 грн. та з пропозицією розірвати Попередній договір щодо укладення договору оренди від 26.12.2014 р.

Проте на дане звернення відповідач не відповів, авансовий внесок не повернув.

Станом на день розгляду справи в суді відповідач не виконав взяті на себе за Попереднім договором зобов'язання, позивач не отримав від відповідача ані повідомлення про дату відкриття торгового центру, ані про дату укладання основного договору оренди, а відповідно зобов'язання, встановлене Попереднім договором, є припиненим.

Отже, з огляду на положення п. 12.1, 13.5 Попереднього договору та враховуючи, що основний договір не укладено у зв'язку з невиконанням відповідачем покладених на нього Попереднім договором обов'язків, необхідних для укладення основного договору, вимоги позивача про стягнення з відповідача авансового внеску є обґрунтованими та підлягають задоволенню у розмірі 505 233, 90 грн.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2016 р. у справі № 910/27177/15, від 12.01.2016 р. у справі № 910/20460/15.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості (повернення сплаченого авансового внеску) у розмірі 505 233, 90 грн., внаслідок чого позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд" (01004, м. Київ, вул. Червоноармійська/Басейна, 13-/2, літ. "А"; ідентифікаційний код 34615529) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Термоімпульс" (02140, м. Київ, вул. Мишуги, 8, ідентифікаційний номер 36557951) заборгованість (неповернений авансовий внесок) у розмірі 505 233 (п'ятсот п'ять тисяч двісті тридцять три) грн. 90 коп., судовий збір у розмірі 7 578 (сім тисяч п'ятсот сімдесят вісім) грн. 51 коп.

3. У решті позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.02.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина