ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Справа № 910/17624/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого (доповідач)

Алєєвої І.В.,

Рогач Л.І.

за участю представників:
позивачаПінчук - Ніколайчук Ю.В. - довіреність від 21.01.2016 р. Галков І.О. - довіреність від 27.10.2015 р.
відповідачаДжиоєва Л.В. - довіреність від 22.12.2015 р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега торг ЛТД"
на постановувід 01.12.2015 р. Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 910/17624/15 Господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Мега торг ЛТД"
доФірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю
простягнення 17 644,73 грн.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 р. ТОВ "Мега Торг ЛТД" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фірми "Т.М.М." - ТОВ про стягнення 3% річних у розмірі 2 343,28 грн. та інфляційних витрат у розмірі 15 301,45 грн. за період з 02.08.2013 р. до 28.01.2015 р., тобто до моменту фактичного отримання стягувачем коштів на його рахунок, стягнутих за рішенням господарського суду міста Києва у справі № 910/16247/13 від 10.02.2014 р., посилаючись на приписи статей 599, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив у позові відмовити частково, посилаючись на те, що рішення суду фактично було виконано 22.04.2014 р., тобто з моменту зарахування 52 311,84 грн. на депозитний рахунок органу виконання рішень, отже розрахунок стягнення сум інфляційних нарахувань і 3% річних від простроченої суми слід нараховувати до 11.04.14 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.09.2015 р. (суддя Ковтун С.А.) позов задоволено повністю, стягнуто з Фірми "Т.М.М." - ТОВ на користь ТОВ "Мега Торг ЛТД" 15 301,45 грн. від інфляції, 2 343,28 грн. 3% річних.

Мотивуючи своє рішення, місцевий суд, застосувавши положення статті 599 Цивільного кодексу України, встановив, що належним чином зобов'язання було виконано з моменту зарахування суми боргу на рахунок стягувача, тобто 29.01.2015 р., а тому позивачем належним чином доведено порушення його прав зі сторони відповідача.

За апеляційною скаргою Фірми "Т.М.М." - ТОВ Київський апеляційний господарський суд (судді: Чорногуз М.Г., Рудченко С.Г., Агрикова О.В.), переглянувши рішення господарського суду міста Києва від 03.09.2015 р. в апеляційному порядку, змінив рішення місцевого суду та виклав його в наступній редакції: позов задовольнити частково, стягнути з Фірми "Т.М.М." - ТОВ на користь ТОВ "Мега Торг ЛТД" інфляційних втрат за серпень 2013 р. - квітень 2014 р. в сумі 3 578,10 грн., 3% річних за період з 02.03.2013 р. по 21.04.2014 р. в сумі 1 130,80 грн.

Приймаючи рішення суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що борг вважається погашеним після перерахування відповідачем 52 311,84 грн. на депозитний рахунок ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, тобто 22.04.2014 р.

ТОВ "Мега Торг ЛТД" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 р. у справі скасувати, залишити в силі рішення господарського суду міста Києва від 03.09.2015 р., з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції приписів статті 599 Цивільного кодексу України щодо визначення моменту припинення зобов'язання виконанням.

Скаржник вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції, що датою припинення зобов'язання виконанням є дата фактичного перерахування суми боргу (22.04.2014 р.), а не дата отримання боргу стягувачем (29.01.2015 р.).

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просив у задоволенні касаційної скарги відмовити та залишити в силі постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 р., посилаючись на те, що місцем виконання боржником грошового зобов'язання зі сплати на користь стягувача основного боргу за договором фінансового лізингу № 834/05/2007 від 15.05.2007 р. здійснено на виконання наказу господарського суду міста Києва № 910/16247/13 слід вважати депозитний рахунок органу ДВС, в провадженні якого перебуває відповідне виконавче провадження.

За таких обставин, зобов'язання Фірми "Т.М.М." - ТОВ зі сплати на користь ТОВ "МЕГА ТОРГ ЛТД" основного боргу за договором фінансового лізингу № 834/05/2007 р. від 15.05.2007 р., вважається припиненим з моменту зарахування коштів на депозитний рахунок органу ДВС - 22.04.2015 р.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 15.05.2007 р. між ТОВ "Ласка Лізинг" (лізингодавецем) та Фірмою "Т.М.М." - ТОВ (лізингоодержувачем) було укладено договір фінансового лізингу №834/05/2007, на виконання якого лізингодавець зобов'язувався передати без надання послуг з управління та технічної експлуатації, а відповідач прийняти в тимчасове володіння та користування за плату майно - телескопічний навантажувач 541-70 (предмет лізингу) згідно умов договору на строк з 15.05.2007 р. по дату виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань за договором.

30.07.2009 р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 834/05/2007/R до договору фінансового лізингу № 834/05/2007, якою були внесені зміни до графіку внесення платежів.

31.07.2007 р. ТОВ "Ласка Лізинг" на виконання умов договору передало предмет лізингу відповідачу, що підтверджується видатковою накладною №PH-0000296.

Відповідно до п. 2.3 договору, вартість предмета Лізингу складає суму, еквівалентну 81 691,00 умовних одиниць, в тому числі ПДВ у розмірі 20% - 13 615,17 умовних одиниць, представлених у гривнях України.

Порядок здійснення розрахунків за цим договором визначений у пунктах 6.4 - 6.8. Відповідно до умов пункту 6.11 зобов'язання за цим договором вважаються виконаними лізингоодержувачем тільки після сплати всіх платежів, встановлених умовами договору.

Відповідач в порушення умов договору не виконав взяті на себе зобов'язання щодо сплати лізингових платежів з 70 по 72 періоди, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 52 311,84 грн.

Тому ТОВ "Ласка Лізинг" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Фірми "Т.М.М" - ТОВ про стягнення заборгованості, що склалася за договором фінансового лізингу № 834/05/2007 станом по 31.07.2013 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.02.2014 р. у справі № 910/16247/13 з відповідача Фірми "Т.М.М." - ТОВ на користь ТОВ "Ласка Лізинг" стягнуто за договором фінансового лізингу № 834/05/2007 від 15.05.2007 р. заборгованість у розмірі 52 311,84 грн., неустойку у розмірі 677,42 грн., 3% річних у розмірі 143,84 грн.

05.12.2013 р. між ТОВ "Ласка Лізинг" та позивачем був укладений договір відступлення права вимоги (заміна сторони в зобов'язанні) № 225-11/2013 р., за умовами якого ТОВ "Ласка Лізинг" передало, а позивач ТОВ "Мега Торг ЛТД" прийняв на себе право вимоги виконання зобов'язань, які виникли на підставі договору фінансового лізингу № 834/05/2007 від 15.05.2007 р.

Виконання боржником свого обов'язку по сплаті основного боргу за договором фінансового лізингу № 834/05/2007 від 15.05.2007 р. здійснене у межах виконавчого провадження, відкритого на примусове виконання рішення господарського суду міста Києва від 10.02.2014 р. у справі № 910/16247/13.

У порядку примусового виконання 21.04.2014 р. відповідач перерахував грошові кошти на рахунок ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві на виконання наказу місцевого суду за № 910/16247/13 від 15.12.14 р., що підтверджується наявним у справі платіжним дорученням.

Втім, ВДВС перерахував 52 311,84 грн. на рахунок стягувача лише 29.01.2015 р., що підтверджується платіжним дорученням.

Як вбачається з матеріалів справи, предмет спору у даній справі є стягнення 17 644,73 грн., з яких: 3% річних у розмірі 2 343,28 грн. та інфляційних витрат у розмірі 15 301,45 грн. за період з 02.08.2013 р. до 28.01.2015 р. на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, наявність судових рішень про стягнення боргу та передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України грошових сум за інші періоди невиконання боржником зобов'язання й відкриття виконавчого провадження за цими рішеннями за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Основні критерії належності виконання містяться у статтях 526 - 530 Цивільного кодексу України, відповідно до яких належно виконаним буде вважатися зобов'язання, яке виконано відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, здійснено сторонами, відповідно до предмета виконання, у передбачений строк (термін), у визначеному місці та у належний спосіб.

Тобто, належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, в результаті якого припиняються права і обов'язки сторін зобов'язання.

Таким чином, оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, висновок суду апеляційної інстанції про припинення зобов'язання виконанням з дати перерахування коштів на рахунок ДВС є необґрунтованим.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, преглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Пунктом 6 частини 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України визначено, що касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, про стягнення з відповідача заборгованості за прострочення виконання зобов'язання за період з 02.08.2013 року до 28.01.2015 року, тобто до моменту фактичного отримання стягувачем суми боргу на його рахунок.

З викладених вище мотивів постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишеним без змін.

Керуючись статтями 43, 1115, пунктом 6 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 р. у справі № 910/17624/15 скасувати, рішення господарського суду міста Києва від 03.09.2015 року залишити в силі.

Касаційну скаргу задовольнити.

Головуючий суддяТ. Дроботова
Судді:І. Алєєва Л. Рогач