ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.02.16р. Справа № 904/632/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Нікополь, Дніпропетровська область

до Відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Голівуд", м. Нікополь, Дніпропетровська область

Відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення завданої шкоди в порядку регресу

Суддя Петрова В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3, дов. від 03.03.15р.

ОСОБА_4, свід. №2355 від 20.09.11р.

від відповідача-1: Пупченко В.В., дов. від 04.01.16р.

від відповідача-2: ОСОБА_5, дов. 14.08.07р.

СУТЬ СПОРУ:

У лютому 2015р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Голівуд" та до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення завданої шкоди в порядку регресу у розмірі 27 876,00грн. солідарно.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 04.01.2007р. між ним та ОСОБА_6 був укладений договір відповідального зберігання з правом користування, відповідно до якого позивач прийняв від ОСОБА_6 на відповідальне зберігання торгово-виставкове обладнання, оргтехніку та інші матеріальні цінності на загальну суму 27 600,00грн. Дане майно було передано та зберігалось у магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1", за адресою: АДРЕСА_1, де позивач орендував у відповідача-1 частину приміщення, згідно договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна від 26.07.2006р., який був укладений на виконання умов договору про сумісну діяльність від 19.07.2006р. Позивач зазначає, у зв"язку з тим, що відповідачі обмежили йому та ОСОБА_6 доступ до приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", в якому зберігалось передане йому майно, він не міг повернути майно, яке брав на зберігання. 10.10.2013р. Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесено рішення за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про відшкодування вартості майна, яке було передане останньому за договором зберігання. За рішенням суду з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 стягнуто вартість переданого на відповідальне зберігання майна у розмірі 27 600,00 грн. та судові витрати у розмірі 276,00грн. Позивач зазначає, що виконав дане рішення суду у повному обсязі, сплативши ОСОБА_6 27 876,00грн., після чого звернувся до відповідачів з вимогою відшкодувати завдані йому збитки, однак ані майно, ані грошові кошти йому або ОСОБА_6 відповідачами не повернуті. Позивач звернувся до суду з вимогою до відповідачів про стягнення шкоди в порядку регресу, посилаючись на ст.1191 Цивільного кодексу України та ст.228 Господарського кодексу України, та просив вартість заподіяної йому шкоди стягнути з відповідачів солідарно, оскільки вважає, що шкода завдана йому неправомірними діями як відповідача-1, так і відповідача-2.

Відповідач-1 позов не визнає, зазначає, що договір оренди, на який посилається позивач, є нікчемним, оскільки він не був нотаріально посвідчений та зареєстрований, як це вимагає законодавство України, а тому за цим договором не виникли будь-які права та обов"язки як орендодавця, так і орендаря. Звертаючись до суду з даним позовом до ТОВ "Торговий дім "Голівуд" та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на договір відповідального зберігання спірного майна, стороною якого відповідач-1 по справі не був і не несе зобов"язання перед позивачем в частині вимог позивача. Посилання ОСОБА_6 на існування договору про сумісну діяльність, укладеного 19.07.2006р. між ТОВ "Торговий дім "Голівуд", ТОВ "Акцепт" та ФОП ОСОБА_1, не є підставою для задоволення заявлених вимог, оскільки вони витікають з інших правовідносин та можуть бути предметом розгляду в разі пред"явлення відповідного позову. Посилання позивача на обставини, встановлені рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.10.2013р. у цивільній справі, вважає нікчемними в силу ст.35 Господарського процесуального кодексу України. Відповідач-1 вважає, що надані позивачем докази не підтверджують будь-яких неправомірних дій з боку відповідача-1 та не доказують понесену позивачем шкоду з вини відповідача-1.

Відповідач-2 позов не визнає, зазначає, що договір оренди нерухомого майна від 26.07.2006р., укладений між відповідачем-1 та позивачем, строком дії з 26.07.2006р. до 31.12.2009р., не був укладений у відповідності до вимог ч.2 ст.793, ч.1 ст.794 Цивільного кодексу України, оскільки сторони не дійшли згоди щодо основних умов договору оренди відповідно до ст.ст.628, 759, 762 Цивільного кодексу України, у т.ч. щодо розміру орендної плати. Відповідач-2 вважає, що позивач не надав суду доказів обставин завдання відповідачем-2 шкоди громадянину ОСОБА_6 та підприємцю ОСОБА_1, тобто доказів скоєння винних діянь. Також позивач не надав доказів обставин передання громадянином ОСОБА_6 належного йому майна на відповідальне зберігання позивачу саме в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, яке є власністю відповідача-1, та доказів перебування майна ОСОБА_6 у цьому приміщенні на законних підставах, що виключає виникнення регресних зобов"язань у відповідача-1 та відповідача-2 перед позивачем, а також виключає застосування положення ч.6 ст.261 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу позовної давності за регресними зобов"язаннями.

Ухвалами суду від 15.04.2015р. та від 15.10.2015р. провадження у справі зупинялось.

25.01.2016р. позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 завдану шкоду в порядку регресу у розмірі 27 876,00грн. солідарно.

У судових засіданнях оголошувались перерви згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

17.02.2016р. по даній справі оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

19.07.2006р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Голівуд" (сторона-1), Товариство з обмеженою відповідальністю "Акцепт" (сторона-2) та Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (сторона-3) уклали договір про сумісну діяльність, за умовами якого (розділ 1) сторони зобов'язались шляхом об'єднання зусиль спільно діяти у сфері розвитку торгівлі та послуг для мешканців міста Нікополь та Нікопольського району для досягнення перелічених у договорі спільних цілей.

За положеннями п.п.3.1., 3.4., 5.1. договору про сумісну діяльність сторона-1 зобов'язується звільнити та надати в термін 7 днів з дня підписання даного договору існуюче приміщення площею 187 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Голівуд"; оформити договір оренди зі стороною-3 в термін 7 днів з дня підписання даного договору; зі свого боку, сторона-3 зобов'язується прийняти приміщення та оформити договір оренди зі стороною-1 в термін 7 днів з дня підписання даного договору.

26.07.2006р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Голівуд" (наймодавець) та Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (наймач) підписали договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна (далі - договір), відповідно до умов якого з метою ефективного використання нерухомого майна та на виконання раніше підписаного договору про спільну діяльність наймодавець передає, а наймач приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме майно, що належить наймодавцю і знаходиться на балансі наймодавця, а саме - частину нежитлового приміщення (майно) загальною площею 187,0 м2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що майно передається в найм (оренду) з метою використання його під розміщення магазину товарів для ремонтно-оздоблювальних робіт, товарів та обладнання для дому.

За п.2.1. договору наймач вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п.8.1. договору його укладено на термін з 26.07.2006р. до 31.12.2009р. включно.

За приписами ст.759 Цивільного кодексу України (в редакції на дату укладення спірного договору) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно положень ст.793 Цивільного кодексу України (в редакції на дату укладення спірного договору) договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі (ч.1). Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2).

Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на строк не менше одного року, підлягає державній реєстрації (ч. 1 ст. 794 Цивільного кодексу України, в редакції на дату укладення спірного договору).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2015р. у справі №904/4732/15 договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна від 26.07.2006р. визнано неукладеним, таким, який не зумовив виникнення прав та обов'язків сторін, оскільки був підписаний між сторонами без додержання встановлених законом вимог, наявність яких безпосередньо впливає на дійсність такого договору (спірний договір не посвідчений нотаріально, його державна реєстрація не була проведена). При вирішенні спору також було встановлено, що об"єкт оренди за договором не передавався орендарю.

04.01.2007р. між фізичною особою ОСОБА_6 (депонент) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (виконавець) був укладений договір відповідального зберігання з правом користування, за умовами якого депонент зобов"язався передати, а виконавець прийняти на відповідальне безкоштовне зберігання майно, що є приватною власністю ОСОБА_6

Згідно п.1.2. договору відповідального зберігання депонент передає майно виконавцю згідно акту приймання-передачі, який є невід"ємною частиною договору. Передача майна здійснюється за адресою: АДРЕСА_1, приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1".

За п.1.3. договору відповідального зберігання вартість майна, переданого на зберігання, визначається згідно акту приймання-передачі, який є невід"ємною частиною договору.

Пунктом 1.4. договору відповідального зберігання визначено строк зберігання: до 31.12.2009р.

05.01.2007р. за актом приймання-передачі виконавець прийняв від депонента на відповідальне зберігання торгово-виставкове обладнання та оргтехніку на загальну суму 27 600,00грн.

Зазначене майно було передано депонентом в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" у будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до п.2 договору відповідального зберігання виконавець зобов"язаний: вжити усі необхідні заходи для забезпечення зберігання майна в належному стані у період дії даного договору; нести повну відповідальність за втрату або пошкодження майна депонента, яке знаходиться у нього, незалежно від причин пошкодження або втрати, з моменту отримання майна від депонента до закінчення строку його зберігання.

10.10.2013р. Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області розглянув справу за позовом ОСОБА_6 (депонент) до ОСОБА_1 (виконавець) про відшкодування вартості майна, яке було передане останньому за договором відповідального зберігання з правом користування від 04.01.2007р. Вказаним рішенням з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_6 вартість переданого на відповідальне зберігання майна у розмірі 27 600,00 грн. та судові витрати у розмірі 276,00грн., оскільки ОСОБА_1 не зберіг майно належним чином. У цьому рішенні суд послався на факт щодо обмеження Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Голівуд" доступу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що оскільки він відшкодував ОСОБА_6 збитки у розмірі 27 600,00грн., то має право стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 завдану шкоду в порядку регресу у розмірі 27 876,00грн. солідарно, з вини яких були спричинені збитки.

Як на правові підстави заявлених позовних вимог позивач послався на ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України та ст.228 Господарського кодексу України.

Згідно ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст.228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу. Державні (комунальні) підприємства за наявності підстав зобов'язані вжити заходів щодо стягнення в порядку регресу збитків з інших суб'єктів господарювання або стягнути збитки з винних працівників підприємства відповідно до вимог законодавства про працю.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши позивача та відповідачів, суд не вбачає підстав для стягнення шкоди в порядку регресу, оскільки відповідно до вказаних законів учасник господарських відносин, який відшкодував збитки за третю особу, має право на зворотню вимогу (регрес) до цієї особи. Отже, вимоги позивача, з урахуванням викладеного, не є регресними.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.33-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позивачу у позові відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Повне рішення складено 22.02.2016р.

Суддя В.І. Петрова