РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016Справа № 910/30984/15

За позовом Національного музею історії України у Другій світовій війні. Меморіальний комплекс

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Ідея»

про стягнення 2327,48 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Глінська О.М. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року Національний музей історії України у Другій світовій війні. Меморіальний комплекс звернувся до суду з позовом до ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Ідея» про стягнення заборгованості за договором про закупівлю товарів за державні кошти № 77-772-16 від 05.11.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов зазначеного договору в частині поставки замовленого та передплаченого позивачем товару, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 2073,36 грн.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 2073,36 грн. та 254,12 грн. штрафу.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд задовольнити позов.

Відповідач присутність повноважного представника у судовому засіданні не забезпечив, хоча про час та місце його проведення сповіщений у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.11.2014 між Національним музеєм історії України у Другій світовій війні. Меморіальний комплекс (далі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Ідея» (далі - відповідач, виконавець) було укладено Договір про закупівлю товарів за державні кошти №77-772-16, відповідно до умов якого виконавець зобов'язався у 2015 році поставити замовнику товар, зазначений у специфікації (додаток №1 до договору), а замовник - прийняти і оплатити товар.

За умовами п. 1.2 договору, найменування товару: видання періодичні. Кількість товарів зазначено в специфікації.

Відповідно до п. 3.1 договору, ціна договору становить 10623,70 грн., включно з ПДВ.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що розрахунки здійснюються покупцем шляхом попередньої оплати, яка здійснюється на підставі постанов Кабінету Міністрів України № 117 від 23.04.2014.

Згідно з п. 5.1 договору, строк поставки товару: поставляється партіями 1-5 разів на тиждень протягом року.

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2015 або до повного виконання зобов'язань сторін (п. 10.1 договору).

У специфікації № 37662 (додаток №1 до договору) зазначено, що протягом І півріччя 2015 року відповідач зобов'язаний поставити позивачеві 16 комплектів періодичних видань на загальну суму 10623,70 грн.

У подальшому, на виконання зобов'язань за договором, на підставі платіжного доручення № 969 від 07.11.2014, позивач перерахував на рахунок відповідача 10623,70 грн. попередньої оплати.

Проте відповідач у визначений договором строк своїх зобов'язань у повному обсязі не виконав, недопоставивши позивачеві періодичні видання на загальну суму 2336,50 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач надіслав на адресу відповідача претензію (вих. № 621 від 09.07.2015) із вимогою сплатити заборгованість в сумі 2336,50 грн. (повідомлення про вручення поштового відправлення від 13.07.2015 наявне у матеріалах справи).

Листом від 14.07.2015 (вих. № 654) відповідач була надав відповідь на претензію позивача, у якій визнав суму боргу в розмірі 2121,00 грн. за договором.

Крім того, на виконання зазначеної претензії відповідач поставив позивачеві періодичні видання на загальну суму 263,14 грн. (10.07.2015 на суму 215,50 грн. та 31.08.2015 на суму 47,64 грн.).

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.ст.11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2. ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Факт існування заборгованості належним чином підтверджений матеріалами справи. Доказів погашення відповідачем заборгованості сторонами не надано.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми попередньої оплати в розмірі 2073,36 грн.

Пунктом 7.2 договору визначено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при закупівлі товару за бюджетні кошти, виконавець сплачує замовнику штрафні санкції у вигляді 120% від облікової ставки НБУ за кожен день прострочення поставки, а у разі здійснення попередньої оплати виконавець, крім сплати зазначених штрафних санкцій, повертає замовнику кошти з урахуванням індексу інфляції.

Виходячи з положень ст. 610, ч. 1 ст. 612, ст. 611 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, відповідач є порушником грошового зобов'язання зі сплати 2073,36 грн., що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених п. 7.2 договору, та зокрема, у вигляді нарахування та стягнення 254,12 грн. штрафу за період прострочення зобов'язання з 01.07.2015 по 19.11.2015.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про його законність, обґрунтованість, відповідність умовам закону та договору, внаслідок чого 254,12 грн. штрафу підлягають стягненню з відповідача.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі положень ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Ідея» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 256; ідентифікаційний код 00128272) на користь Національного музею історії України у Другій світовій війні. Меморіальний комплекс (01015, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 24; ідентифікаційний код 02224241) 2073 (дві тисячі сімдесят три) грн. 36 коп. передплати, 254 (двісті п'ятдесят чотири) грн. 12 коп. штрафу та витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 22.02.2016

Суддя Я.В. Маринченко