ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 р. Справа № 902/57/16

Господарський суд Вінницької області в складі

головуючого судді Грабика В.В.,

при секретарі судового засідання Жиляк С.І.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю;

розглянувши в приміщенні суду справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕДНА-АГРО" (в подальшому ТОВ СЕДНА-АГРО)

до:Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСП ВІДРОДЖЕННЯ" (в подальшому ТОВ ДСП ВІДРОДЖЕННЯ)

про стягнення 66062,14 грн. заборгованості,-

ВСТАНОВИВ :

ТОВ СЕДНА-АГРО 19.01.2016р. звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом до ТОВ ДСП ВІДРОДЖЕННЯ про стягнення основного боргу в сумі 37 126,98грн., 3% річних в сумі 2017,06грн., інфляційних втрат в сумі 26918,10грн..

Позов обґрунтований наступним. ТОВ СЕДНА-АГРО на підставі видаткової накладної №1155 від 25.03.2014р. поставило ТОВ ДСП ВІДРОДЖЕННЯ товар на суму 37 126,98грн.. ТОВ ДСП ВІДРОДЖЕННЯ за отриманий товар не розрахувалося, що є підставою для нарахування та стягнення з нього суми основного боргу в розмірі 37 126,98грн., 3% річних в сумі 2017,06грн., інфляційних втрат в сумі 26 918,10грн.. Зазначені обставини й стали підставою звернення до суду.

Ухвалою суду від 20.01.2016р. порушено провадження у справі №902/57/16 та призначено до розгляду в засіданні на 16.02.2016р..

Судове засідання, 16.02.2016р. проведено в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 16.02.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та за обставин, вказаних в позові. Крім іншого представник позивача повідомив, що договір №092-ВД від 26.03.2014р., посилання на який містить видаткова накладна від 25.03.2014р. у позивача відсутній. Відповідач не повернув підписаний екземпляр договору позивачеві. В рахунку на оплату №1473 від 25.03.2014р. могла бути допущена технічна помилка в даті договору . В рахунку на оплату встановлено термін оплати - до 23 вересня 2014р., проте вказана дата була прив'язана до умов договору, а оскільки договір підписаний не був, вказаний термін не підлягає застосуванню.

Представник відповідача проти позову заперечив, та , окрім іншого, пояснив, що право на вимогу за видатковою накладною у позивача не виникло в розумінні положень ст.530 ч.2 ЦК України. Претензії пред'явлені на виконання неіснуючих договорів не можуть вважатися доказом направлення вимоги за видатковою накладною від 25.03.2014р.. Позивачем не надано податкову накладну, а тому сума ПДВ, вказана в накладній, не може бути предявлена до стягнення .За відсутності підстав для стягнення боргу відсутні підстави для стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань.

При розгляді справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

25.03.2014р. ТОВ ДСП Відродження довіреністю №7 від цієї ж дати уповноважило головного агронома ОСОБА_3 на отримання від ТОВ Седна-Агро за рахунком-фактурою №1473 від 25.03.2014р. цінностей - нурел Д в кількості 165 л . Довіреність підписана керівником та головним бухгалтером та скріплена печаткою підприємства ( а.с.15 оригінал, а.с. 18 засвідчена копія).

ТОВ СЕДНА-АГРО 25.03.2014р. виставило ТОВ ДСП ВІДРОДЖЕННЯ рахунок на оплату по замовленню №1473 від 25.03.2014р. для оплати товару Нурел Д (5л.) в кількості 165 л на загальну суму 37 126,98грн.. Рахунок містить посилання на договір №092-ВД від 25.03.2014р. (а.с.19 засвідчена копія).

25.03.2014р. ТОВ СЕДНА-АГРО передало, а ТОВ ДСП ВІДРОДЖЕННЯ через представника, який діяв за довіреністю №7 від 25.03.2014р. отримало товар Нурел Д (5л.; НОМЕР_1) в кількості 165 л на суму 37 126,98грн., в тому рахунку ПДВ 6187,83грн., що стверджується видатковою накладною №1155 від 25.03.2014р., підписаною представниками сторін та скріпленою їх печатками . Накладна містить посилання на договір №092-ВД від 26.03.2014р.(а.с.14 оригінал накладної, а.с.17 засвідчена копія).

З метою досудового врегулювання спору ТОВ СЕДНА-АГРО 07.08.2015р. цінним листом з описом вкладення направило ТОВ ДСП ВІДРОДЖЕННЯ претензію №1-2015/А/П від 15.07.2015р. з вимогою у триденний термін з дня предявлення претензії сплатити на користь ТОВ СЕДНА-АГРО загальний основний борг за поставлений і отриманий товар в тому рахунку й по договору поставки №092-ВД від 26.03.2014р. в сумі 37 126,98 грн. та за період з 30.09.2013р. по 15.07.2015р. пеню в сумі 12 749,3, 30% річних в сумі 8 818,93грн., інфляційні нарахування в сумі 56 145,8грн., коригування ціни товару відповідно до п.3.3 договору від зростання міжбанківського курсу долара та євро в сумі 37 261,62грн. (а.с.23-26).

З метою досудового врегулювання спору ТОВ СЕДНА-АГРО 22.11.2015р. цінним листом з описом вкладення повторно направило ТОВ ДСП ВІДРОДЖЕННЯ претензію №6-2015/АП від 20.11.2015р. з вимогою у пятиденний термін з дня предявлення претензії сплатити на користь ТОВ СЕДНА -АГРО загальний основний борг за поставлений і отриманий товар по видатковій накладній №1155 від 25.03.2015р. в сумі 37 126,98грн. , а також за період з 17.08.2015р. по 31.10.2015р. 3% річних в сумі 292,94грн., інфляційні втрати в сумі 360,16грн., витрати здійснені на забезпечення правової допомоги та ведення претензійно-позовної роботи в сумі 1500,00грн. Всього 39 280,08грн.. Вказана вимога отримана ТОВ ДСП ВІДРОДЖЕННЯ 24.12.2015р., що стверджується витягом з сайту Укрпошти (а.с.27-31).

Відповідач за отриманий товар не розрахувався, відповіді на претензійні вимоги не надав.

Згідно наданого позивачем письмового розрахунку з відповідача слід стягнути основний борг в сумі 37 126,98грн., інфляційні втрати в сумі 226918,10грн. за період з 26.03.2014р. по 30.11.2015р., 3% річних в сумі 2017,06грн. за період з 26.03.2014р. по 15.01.2016р..

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши в сукупності докази, надані сторонами та які містяться в матеріалах справи, суд дійшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.03.2014р. ТОВ СЕДНА-АГРО передало, а ТОВ "ДСП ВІДРОДЖЕННЯ" через представника, який діяв за довіреністю №7 від 25.03.2014р. отримало товар на суму 37 126,98грн., що стверджується видатковою накладною №1155 від 25.03.2014р..

Оригінали накладної та довіреності, які підписані представниками сторін та довіреність скріплена печаткою відповідача, оглянуті судом в судовому засіданні.

Як зазначив позивач, що хоч видаткова накладна і містять посилання на договір №092-ВД від 26.03.2014р., але договір фактично не укладався.

Оцінюючи вказану обставину суд прийшов до висновку, що в даному випадку між сторонами виникло майново-господарське зобов'язання, в силу якого відповідач повинен оплатити товар, а позивач має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку відповідно до пункту 1 статті 175 ГК України.

Відповідно до частини 2 пункту 1 статті 175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з положеннями статей 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 181 ГК України встановлено загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладання господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

З огляду на положення Глави 54 Цивільного кодексу України та оскільки зобов'язання між сторонами виникли з приводу поставки товару, закон не передбачає спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

Підпис на накладній представника відповідача, на якого видано відповідну довіреність, та фактичне отримання ним товару підтверджує поставку цього товару.

В силу статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених вказаним Кодексом.

Згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст. 222 ГК України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Таким чином, строк виконання грошового зобов'язання відповідача з оплати товару чітко встановлений ч. 1 ст. 692 ЦК України і початок перебігу цього строку не ставиться в залежність від інших дій чи подій, зокрема, від звернення до відповідача з окремою вимогою в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України, ч. 1 ст. 222 ГК України.

Таку ж позицію займає і Вищий господарський суд України в абзаці першому п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" : "ОСОБА_3 у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою, передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу".

Отже, відповідач, не виконавши зобов'язання з оплати поставленого йому товару, допустив порушення зобов'язання, у зв'язку з чим заявлені позовні вимоги про стягнення основної заборгованості в сумі 37 126,98 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

З підстав, зазначених вище, суд не приймає до уваги претензії позивача, долучені до позовної заяви , які містять посилання на неукладений договір №092-ВД від 26.03.2014р. та визначають строки проведення оплати товару за цим договором, а також рахунок №1473 від 25.03.2014р. в частині визначення дати сплати товару (23.09.2014р.) за договором №092-ВД від 25.03.2014р..

Обґрунтованість та правомірність заявлених позивачем вимог підтверджується наданими ним та дослідженими судом письмовими доказами, а саме видатковою накладною №1155 від 25.03.2014р., довіреністю №7 від 25.03.2014р., рахунком №1473 від 25.03.2014р. .

Оскільки відповідач з урахуванням вимог ст.692 ЦК не провів розрахунок за товар безпосередньо після його отримання, то він відповідно до вимог ст. 612 ЦК є боржником, що прострочив виконання грошового зобовязання, а тому наявні підстави для задоволення на підставі ст.625 ч.2 ЦК України вимоги про стягнення 3% річних в сумі 2017,06грн. за період з 26.03.14р. по 15.01.16р. та інфляційних втрат в сумі 26 918,10грн. за період з 26.03.2014р. по 30.11.2015р. відповідно до наданого позивачем письмового розрахунку.

Правильність розрахунку перевірена судом з використанням калькулятора штрафів системи Ліга Закон та з урахуванням правової позиції викладеної в абзаці другому п.1.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р..

Заперечення відповідача проти позову суд до уваги не приймає з огляду на наступне. Як вбачається з наявних в справі матеріалів товар отримувався безпосередньо ТОВ "ДСП Відродження" на підставі довіреності виданої відповідачем на ім'я його головного агронома ОСОБА_3 згідно видаткової накладної №1155 від 25.03.2014р. (в яких одержувачем товару зазначено саме ОСОБА_3Г.).

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Посилання відповідача на те, що строк оплати товару за накладною №1155 від 25.03.2014р. ще не настав суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 Цивільного кодексу України) виникає з моменту його прийняття тобто з 25.03.2014р..

Крім того, підписавши видаткову накладну №1155 від 25.03.2014р. сторони погодили таку істотну умову як вартість товару до якої включено ПДВ, а тому заперечення позову відповідачем в частині безпідставного включення до суми загальної вартості товару суми ПДВ в розмірі 6 187,83грн., судом до уваги не приймається.

Вирішуючи питання про відшкодування позивачу витрат на оплату послуг адвоката суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено наступне: адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:1) договір про надання правової допомоги;2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (ст.26); порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст.30ч.2).

Роз'яснюючи питання відшкодування судових витрат Вищий господарський суд України у постанові пленуму №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" акцентував увагу на наступному. Витрати позивачів , пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум. За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.(п.6.3.).

Вимоги позивача про відшкодування витрат на оплату послуг адвоката підтверджуються: договором про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_1 від 15.07.2015р.(а.с.43-45); свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 345 на ім'я ОСОБА_1 від 19.10.2009р. (а.с.48), актом прийому-передачі виконаних робіт від 15.01.2016р. (а.с.46), рахунком №6 від 15.01.2016р. на суму 6500,00 (а.с.47), платіжним дорученням №500 від 05.02.2016р. про сплату 6500,00грн. (а. с. 60).

Ухвалою суду від 20.01.2016р. порушено провадження у справі та , окрім іншого, зобов'язано відповідача надати суду в строк до 12.02.2016р. через канцелярію суду : письмові пояснення по суті пред'явленого позову; усі наявні документи в обґрунтування заперечення (визнання) позову та наданих позивачем розрахунків.

Під час судового засідання 16.02.2016р. судом встановлено, що відповідачем не виконано вимог ухвали суду від 20.01.2016р. в частині надання витребуваних доказів, а також не надані письмові пояснення з обґрунтуванням поважності причин невиконання вимог ухвали суду.

Роз'яснюючи питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції Вищий господарський суд у п. 3.13. постанови пленуму №18 від 26.12.2011р. акцентував увагу на тому, що неподання або несвоєчасне подання стороною у справі доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, має розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами. Відповідні дії або бездіяльність з урахуванням конкретних обставин справи можуть тягти за собою, зокрема, такі наслідки, як стягнення штрафу з винної сторони в доход Державного бюджету України (пункт 5 статті 83 ГПК). Неподання відповідачем у встановлений строк доказів, витребуваних за ухвалою від 20.01.2016р., яку останній отримав 27.01.2016р., що стверджується відміткою в повідомленні про вручення поштового відправлення вх.№1180 від 02.02.2016р. (а.с.57), а також ненадання письмових пояснень з обґрунтуванням поважності причин невиконання вимог ухвали суду, суд розцінює як зловживання процесуальними правами, передбаченими ст.22 ГПК.

З урахуванням наведеного суд вважає, що за ухилення від вчинення дій, покладених судом за ухвалою від 20.01.2016р., з відповідача слід стягнути в доход Державного бюджету України 500,00 грн. штрафу на підставі ст. 83 ч.1 п. 5 ГПК України.

Згідно з положеннями ст. 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 4-2 - 4-5, 33-34, 43, 49, 69, 82-85, 115 ГПК України,-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ДСП ВІДРОДЖЕННЯ » (вул. 40-річчя Жовтня, буд.1, смт. Дашів, Іллінецький район, Вінницька область, 22740, код ЄДРЮОФОП 36928121) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СЕДНА-АГРО» (вул. Леніна, 3, м. Монастирище, Черкаська область, 19100) борг в сумі 37 126,98грн., 3% річних в сумі 2 017,06грн., інфляційні втрати в сумі 26 918,10грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378,00грн. та витрати на послуги адвоката в сумі 6 500,00грн..

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ДСП ВІДРОДЖЕННЯ » (вул. 40-річчя Жовтня, буд.1, смт. Дашів, Іллінецький район, Вінницька область, 22740, код ЄДРЮОФОП 36928121) в доход Державного бюджету 500 (п'ятсот) грн. штрафу.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18 лютого 2016 р.

Суддя Грабик В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи.