РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016Справа №910/795/16

За позовом Академії Державної пенітенціарної служби
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
пророзірвання договору та стягнення 83 126,60 грн.
Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Кореньков А.А. - представник за довіреністю

від відповідача: не з'явилися

СУТЬ СПОРУ :

Чернігівський юридичний коледж Державної пенітенціарної служби України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з вимогами:

- про розірвання договору поставки №15/09/Г-175 від 18.09.2015, укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Чернігівським юридичним коледжем Державної пенітенціарної служби України;

- про стягнення 78 200 грн. суми попередньої оплати та 4 926,60 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов Договору поставки №15/09/Г-175 від 18.09.2015 здійснив передоплату за товар, втім відповідач, в порушення умов даного договору, поставку товару не здійснив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 порушено провадження у справі №910/795/16, розгляд справи призначено на 15.02.2016.

01.02.2016 позивачем подано до канцелярії суду заяву про заміну позивача на правонаступника.

15.02.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивачем надано документи на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі.

В судовому засіданні 15.02.2016 представник позивача підтримав вимоги викладені у позовній заяву, а також надав пояснення стосовно заяви про заміну позивача Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби України на правонаступника - Академію Державної пенітенціарної служби.

Відповідач в судове засідання своїх представників не направив, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Суд відзначає, що відповідач повідомлявся ухвалою суду про час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву не подав, в судове засідання своїх представників не направив, заявлені позовні вимоги не заперечив.

Так, частиною 2 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

З наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України станом на 04.02.2016 вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 02091, АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Дослідивши заяву Академії Державної пенітенціарної служби про заміну позивача на правонаступника, суд дійшов наступного висновку:

Згідно із ст.25 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №111-р від 21.10.2015 «Про утворення Академії Державної пенітенціарної служби», прийнято пропозицію Міністерства юстиції та Державної пенітенціарної служби про утворення Академії Державної пенітенціарної служби, реорганізувавши шляхом перетворення Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби України.

При цьому, наказом №587/ОД-15 від 12.11.2015 Державної пенітенціарної служби «Про реорганізацію Чернігівського коледжу Державної пенітенціарної служби України» припинено Чернігівський юридичний коледж Державної пенітенціарної служби України, реорганізувавши його шляхом перетворення в Академію Державної пенітенціарної служби України; установлено, що Академія Державної пенітенціарної служби України є правонаступником усіх прав та обов'язків Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби України.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги приписи ст.25 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає за необхідне замінити позивача, Чернігівський юридичний коледж Державної пенітенціарної служби України на правонаступника - Академію Державної пенітенціарної служби.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 15.02.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника позивача, які приймали участь в розгляді справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.09.2015 між Чернігівським юридичним коледжем Державної пенітенціарної служби України (правонаступником якого є Академія Державної пенітенціарної служби) (покупець) та Фізичною особою-підприємець ОСОБА_1 (постачальник) було укладено Договір поставки №15/09/Г/175 від 18.09.2015, відповідно до умов якого постачальний зобов'язується передати у власність покупця товар згідно із накладними на кожну партію товару, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити товар. (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору ціни, асортимент, кількість, строк постачання товару узгоджуються сторонами в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору з моменту підписання сторонами.

За умовами п.2.2 зазначеного правочину, оплата за товар здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в розмірі 100% від вартості товару, зазначеного у відповідній специфікації, в якості авансу, протягом 5 банківських днів з моменту підписання відповідної специфікації на підставі рахунку на оплату наданого постачальником.

Моментом виконання зобов'язання з поставки товару вважається дата підписання покупцем видаткової накладної. Накладна повинна бути підписана уповноваженими представниками сторін. Датою поставки товару є дата підписання видаткової накладної.

Постачальник поставляє покупцю товар та/або партію товару, передбачену у відповідній специфікації, у строк, зазначений у специфікації, який відраховуються з моменту здійснення покупцем оплати, згідно з п.2.2.1 даного договору (п.3.2, 3.5).

Одночасно відповідно до умов специфікації від 18.09.2015, підписаної сторонами на виконання умов договору №15/09 від 18.09.2015, відповідач зобов'язується поставити позивачу товар, а саме мат для боротьби-татамі р.р.(200*100*4)см. вартістю 78 200 грн. Строк поставки товару - 17 банківських днів з моменту здійснення покупцем оплати, згідно із підпунктом 2.2.1 договору.

Даний договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2015, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами прийнятих раніше зобов'язань за цим договором. Якщо після закінчення терміну дії договору жодна із сторін не побажає його розірвати, договір вважається пролонгований на один календарний рік на тих де умовах.

Під час розгляду справи доказів припинення дії договору сторонами не надано, а отже він є діючим та приймається судом до уваги.

Одночасно, п.5.2 сторони погодили, що усі спори, розбіжності або претензії, які виникають між сторонами цього договору або у зв'язку з ним, в тому числі, але не обмежуючись: що стосуються його укладання, виконання, порушення, припинення, розірвання, дійсності/недійсності, сплати будь-яких санкцій за порушення договору (невиконання або неналежне виконання), стягнення заборгованості тощо, будуть передаватись для остаточного врегулювання на розгляд постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Бізнес центр «Правозахист».

Приймаючи до уваги положення ст. 124 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до яких ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (право на повноважний суд), а також відсутність заяв з боку сторін про передачу матеріалів справи на розгляд третейського суду, за висновками суду, звернення позивача до Господарського суду міста Києва з розглядуваним позовом, навіть враховуючи наявність третейського застереження, викладеного в договорі поставки №15/09/Г-175 від 18.09.2015, не суперечить приписам чинного законодавства України.

На виконання умов укладеного між сторонами договору, позивач на підставі рахунку-фактури №572 від 18.09.2015 здійснив оплату за товар в сумі 78 200 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1529 від 21.09.2015, копія якого знаходяться в матеріалах справи.

Зазначене платіжне доручення проведене банком 23.09.2015, про що міститься штам банківської установи на зазначеному документі.

Однак, всупереч умовам договору, відповідач свої зобов'язання не виконав, поставку товару у передбачені договором №15/09/Г-175 від 18.09.2015 та специфікації строки не здійснив.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2. ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Позивач звертався до відповідача з претензією №1 від 03.12.2015 про виконання зобов'язань за договором з поставки товару, а у випадку неможливості виконання зобов'язань у встановлений законом строк, позивач просив відповідача повернути сплачений аванс в розмірі 78 200 грн., а також штрафні санкції в сумі 3 723,60 грн..

Проте, відповідач кошти не повернув поставку товару не здійснив, у зв'язку з чим Академія Державної пенітенціарної служби звернулась до суду з даним позовом.

Тоді як, в силу приписів ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач отримавши як попередню оплату за Договором поставки №15/09/Г-175 від 18.09.2015 грошові кошти в сумі 78 200 грн., не надав доказів належного виконання свого зобов'язання щодо відповідної поставки товару та суму авансу не повернув, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 78 200 грн. попередньої оплати за товар.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

При цьому, частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2. договору сторони визначили, що у випадку прострочення виконання зобов'язань по строках поставки товару постачальник сплачує на користь покупця договірну неустойку в сумі 0,1% вартості недопоставленого товару за кожен день прострочення.

Відтак, оскільки відповідач допустив порушення строку поставки товару, позивачем нараховано та заявлено до стягнення штраф у розмірі 4926,60 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, тому вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню.

Також, позивач просить суд розірвати договір № 15/09/Г-175 від 18.09.2015, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по поставці передплаченого позивачем товару.

За приписами ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона (постанова Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-75цс13).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в результаті укладення між позивачем та відповідачем договору поставки у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 виник обов'язок передати у власність позивача товар, а саме мат для боротьби, однак відповідачем вказане зобов'язання належним чином не виконується, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що дане невиконання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 умов договору не дозволяє позивачу отримати очікуване при укладенні договору, та встановлює істотність порушення відповідачем умов договору.

Крім того, пунктом 6.4 договору сторони обумовили, що даний договір може бути змінений, розірваний або визнаний недійсним по підставах, передбачених законом, або за згодою сторін.

При цьому, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-пр/2002 недотримання позивачем вимог закону щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, та не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 19 вересня 2011 року №3-74гс11.

Отже, укладений між Чернігівським юридичним коледжем Державної пенітенціарної служби України (правонаступником якого є Академія Державної пенітенціарної служби) та Фізичною особою-підприємець ОСОБА_1 було укладено Договір поставки №15/09/Г/175 від 18.09.2015, підлягає розірванню.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з покладенням витрат по сплаті судового збору на відповідача на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати укладений між Чернігівським юридичним коледжем Державної пенітенціарної служби України (правонаступником якого є Академія Державної пенітенціарної служби) та Фізичною особою-підприємець ОСОБА_1 Договір поставки №15/09/Г/175 від 18.09.2015.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02091, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Академії Державної пенітенціарної служби (14000, Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. Горького, буд. 34, ідентифікаційний код 08571788) 78 200 (сімдесят вісім тисяч двісті) грн. 00 коп. основного боргу, 4 926 (чотири тисячі дев'ятсот двадцять шість) грн. 60 коп. штрафу та 2 756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 18.02.2016

Суддя Грєхова О.А.