ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Справа № 907/400/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т.Б.

судді Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

при секретарі Федорович І.В.

за участю представників сторін :

позивача (скаржник) - Білич Т.С. (пред-к за довіреністю)

відповідача - ОСОБА_3 (пред-к за довіреністю)

від третіх осіб - не з'явилися.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕОТЕК» від 04.12.15 року

на рішення господарського суду Закарпатської області від 23.09.2015р. (головуючий суддя - Васьковський О.В., судді - Йосипчук О.С., Ушак І.Г.)

у справі № 907/400/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕОТЕК", м.Львів

до відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, с.Заріччя, Іршавський район

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "Оптимальні логістичні системи", м.Київ

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "ДОМІНАНТА", м.Київ

про стягнення суми 368 104,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Закарпатської області від 23.09.2015р. у справі № 907/400/15 в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕОТЕК", м.Львів, до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, про стягнення суми в розмірі 368 104,82 грн. - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що водієм відповідача було вжито всіх необхідних мір щодо усунення обставин, що зумовили втрату товару, що підтверджується фактом подачі заяви водія ОСОБА_5 до правоохоронних органів; відповідачем доведено одну із наведених обставин для звільнення його від відповідальності за пошкодження вантажу, зокрема те, що нестача вантажу не є наслідком протиправних дій чи бездіяльності відповідача. Відтак, позовні вимоги позивачем належним чином не обґрунтовані та не доведені відповідно з вимогами ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги. Скаржник у поданій апеляційній скарзі посилається на те, що тягар доказування втрати вантажу лежить на перевізнику, законом передбачено презумпцію вини перевізника при порушенні вимог про збереження ввіреного вантажу, яка може бути спростована самим відповідачем. Вважає, що матеріали справи містять недостатньо доказів про відсутність вини відповідача.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що 1) в апеляційного суду були відсутні підстави для прийняття даної апеляційної скарги до розгляду. 2) судом першої інстанції було встановлено, що водієм відповідача було вжито всіх необхідних мір щодо усунення обставин, що зумовили втрату товару, відповідача відповідно до постанови слідчого визнано потерпілим у кримінальній справі № 26. Вважає, що нестача вантажу не є наслідком протиправних дій чи бездіяльності відповідача.

Від третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "ДОМІНАНТА", м.Київ, надійшло письмове клопотання від 01.02.2016 року про розгляд справи у відсутності його представника

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимальні логістичні системи", м. Київ, не з'явився уповноважений представник, хоча третя особа була належно повідомлена про час та місце розгляду справи.

Також, апеляційний суд зазначає, що якщо апеляційну скаргу подано повторно після повернення первісної апеляційної скарги на підставі пункту 4 частини першої статті 97 ГПК у разі коли клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги було відхилено, то відповідні обставини виключають перегляд судових актів суду першої інстанції апеляційним господарським судом. (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N 7).

У даному випадку апеляційну скаргу скаржника було попередньо повернуто ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 року на підставі п.4 ч.1 ст.97 ГПК України у зв'язку з неподанням клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги.

А при повторному поданні апеляційної скарги скаржником вже було подано клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, яке було розглянуто апеляційним судом та встановлено причини поважності пропуску такого строку з метою забезпечення права скаржника на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Між позивачем (експедитор по договору) та відповідачем (перевізник по договору) укладено договір на транспортне обслуговування № 15 від 01.10.14 (далі - договір), згідно п.1.1 якого експедитор замовляє, а перевізник надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міських, міжміських і міжнародних сполученнях.

Згідно п.2.1.1 договору експедитор зобов'язується надавати вантажі для перевезень на підставі узгодженої заявки на перевезення, що і є невід'ємною частиною даного договору, в якій вказані: пункт завантаження дата і час прибуття в пункт завантаження, пункт розвантаження, контактні особи та їх телефон, назва та характеристика вантажу, об'єм та вага вантажу, вартість перевезення, додаткові вимоги.

Згідно п.п.2.1.7, 2.1.8 договору експедитор зобов'язаний своєчасно оплачувати послуги перевізника, а також бере на себе повну відповідальність за витрати та збитки перевізника, понесені внаслідок невиконання експедитором обов'язків, встановлених п.п.2.1.1-2.1.7 цього договору. При виконанні міжнародних перевезень за даним договором використовуються правила Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів, підписаної в Женеві 19.05.1956 року та Протоколу до КДПВ 1978 р., Митної конвенції МДП, Конвенції про перевезення небезпечних вантажів (АDR), Європейської угоди про режим праці і відпочинку водіїв (ЕSТР), а також вимоги міжурядових угод про міжнародні автомобільні перевезення

Згідно п.5.2. договору перевізник несе відповідальність за цілісність та збереження вантажу відповідно до Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів, Статуту автомобільного транспорту України та чинного законодавства України.

Згідно п.5.3. договору перевізник несе відповідальність перед експедитором за втрату ввіреного йому для перевезення вантажу у наступному розмірі: у випадку втрати або нестачі вантажу - у розмірі втраченого вантажу або вартості вантажу, якого не вистачає.

23.10.14 позивач та відповідач підписали заявку №25/10 на транспортно-експедиційне обслуговування, відповідно до умов якої вантаж - автомобільні шини вагою до 22 т доставляється за маршрутом Росія, Всеволожськ, Кірпічний завод, квартал 6 - м.Львів, вул.Городоцька, 357. Загальна вартість транспортних послуг становить 14500,00 грн. без ПДВ. Перевізник заявку підтвердив і надав автомобіль VOLVO НОМЕР_3 та причіп НОМЕР_2 для перевезення, що також підтверджується внесеними даними, згідно міжнародної товаро-транспортної накладної (СМR) А №068180 від 28.10.14. Заявку №25/10 від 23.10.14 скріплено печатками та підписами обох сторін.

Водієм ОСОБА_5, згідно довіреності б/н від 28.10.14 виданої ТОВ "Оптимальні логістичні системи", м.Київ на прийняття від ТОВ "Нокіан Шина" згідно договору № NS-275 від 05.06.2009 товаро-матеріальних цінностей, прийнято вантаж у кількості 1162 шт., що підтверджується актом про повернення товаро-матеріальних цінностей переданих на зберігання №14444201-SVG від 28.10.14.

Під час митного огляду, що підтверджено актом митного догляду №10102090/031114/000183 від 03.11.14, складеним інспектором МП МАПП Троєбортне, Брянська обл., Росія, встановлено, що вантажне відділення має пошкодження (порізи на тенті на задній частині причіпа), пломбіруючі троси поривів не мають, митне забезпечення не порушене, відповідає відомостям в ТСД, порізи на тенті заклеєні скотчем і опечатані печаткою Міжмуніципального відділу МВД РФ "Велжский" ОГРП 252. При відкритті вантажного відділення встановлено, що загрузка вантажного відділення склала приблизно 60% від загального об'єму; у вантажному відділенні знаходяться автомобільні шини, нові, різних розмірів, на всіх автошинах присутні паперові етикетки з написом NOKIAN та іншим літерно-цифровим маркуванням. Всього у вантажному відділенні знаходяться 830 шт., вага-7199 кг, в тому числі з написом- NOKIAN 245/55 R 19- 25 штук, фактична вага склдає-365 кг, NOKIAN 205/70 R 15 NORDMAN-200 штук, фактичною вагою - 1980 кг, NOKIAN 185/65 R 15 NORDMAN-150 штук, фактична вага -1110 кг, NOKIAN 205/60 R 16, NORDMAN-295 штук, фактична вага - 2596 кг, NOKIAN 185/70 R 14 NORDMAN-10 штук, фактична вага -1248 кг. Також, до вказаного акту митного огляду додано додаткові листи-фотокопії, що підтверджують обставини викладені в ньому.

Згідно акту митного огляду №10102090/031114/000181 від 03.11.14, складеним інспектором МП МАПП Троєбортне, Брянська обл., Росія встановлено, що у вантажному відділі автомобільного транспорту знаходиться ймовірно не задекларований товар. До вказаного акту митного огляду додано додаткові листи-фотокопії, що підтверджують обставини викладені в ньому.

Позивачем подано суду докази про те, що 05.06.2009 року, укладено договір NS-275 між ТОВ "Нокіан Шина" та товариством з обмеженою відповідальністю "Оптимальні логістичні системи", згідно умов якого перевізник зобов'язується по заявкам компанії здійснювати доставку ввірених йому компанією вантажів в пункт призначення і видавати їх уповноваженому на отримання вантажів представнику компанії, а компанія зобов'язується оплачувати перевезення вантажу в порядку та строки, встановлені цим договором.

Згідно п.2.1 вказаного договору перевізник зобов'язується забезпечити доставку вантажів компанії в пункт призначення у вказаний в заявці на перевезення строк; п. 2.9 право вказаного договору передбачено право перевізника залучати до виконання своїх обов'язків за вказаним договором третіх осіб. Пунктом 2.7. вказаного договору, передбачено, що перевізник несе відповідальність за цілісність пломби і збереження вантажів з моменту закінчення загрузки автомобіля і пломбування трейлера (контейнера), до моменту передачі вантажу уповноваженому представнику компанії. Також, умовами вказаного договору передбачено відповідальність перевізника за втрату, гибель та пошкодження вантажу чи його недостачі, в тому числі внаслідок дії/бездіяльності агента перевізника, перевезення на території Росії та країн СНГ - у відповідності з положеннями Цивільного кодексу РФ, транспортних статутів і кодексів РФ, в тому числі, Статуту автомобільного транспорту і міського наземного електричного транспорту РФ від 08.11.2007 року.

На виконання взятих на себе зобов'язань за договором NS-275 від 05.06.2009 року між позивачем (експедитор 2 за договором) та ТОВ "Оптимальні логістичні системи" (експедитор 1 за договором) 13.10.14 було укладено договір транспортного експедирування №15, згідно п.1.2 експедитор 1 доручив, а експедитор 2 прийняв на себе зобов'язання щодо організації міжнародних автомобільних перевезень вантажу на умовах, що передбачені даним договором та згідно Конвенції про договір міжнародного автомобільних перевезень вантажів (КДПВ), Женева, 19.05.1956 року. Предметом договору є порядок взаємовідносин, які виникають між експедитором 1 та експедитором 2 при організації та виконанні обсягу послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів номенклатури експедитора-1 у міжнародному та внутрішньому сполученні.

23.10.14 позивач та ТОВ "Оптимальні логістичні системи" уклали заявку № YТ-2 на міжнародне перевезення автотранспортом по маршруту Всеволожськ (Росія) - Львів (Україна), розмір вантажу - 86 куб., найменування вантажу - а/м покришки легкові, ставка 16000,00 грн., яку прийнято позивачем.

Згідно виставленої заявки ТОВ "Нокіан Шина" до ТОВ "Оптимальні логістичні системи" № YТ-2 від 23.10.14 на міжнародне перевезення автотранспортом вартість вантажу становила 3000000 руб.

Вантажоодержувач - ТОВ "Нокіан Шина" зверталось до ТОВ "Оптимальні логістичні системи" з претензією № PL-NS14-0120 від 21.11.14 про сплату збитків у розмірі 1076220,06 руб.

Згідно платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах №144 від 12.02.15 ТОВ "Оптимальні логістичні системи" оплатило суму 1076220,06 руб., що еквівалентно 354324,98 грн. по курсу НБУ станом на день розвантаження - 06.11.14. у відшкодування збитків згідно претензії № PL-NS14-0120 від 21.11.14.

У свою чергу, ТОВ "Оптимальні логістичні системи" звернулись з претензією №1 від 26.11.14 до позивача про перерахування вартості недоставленого позивачем товару у розмірі 1076220,06 руб., що еквівалентно 354324,98 грн. по курсу НБ України станом на день розвантаження - 06.11.14 року.

У матеріалах справи відсутні докази сплати 354324,98 грн. позивачем на рахунок ТОВ "Оптимальні логістичні системи".

Позивач звертався до відповідача з претензією №2 від 13.01.15 про сплату вартості недоставленого внаслідок крадіжки вантажу, що складає суму 354324,98 грн. згідно претензії вантажоодержувача - ТОВ "Нокіан Шина" № PL-NS14-0120 від 21.11.14 року.

Предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості на загальну суму 368104,82 грн., в т.ч. 354324,98 грн. - основного боргу - вартості недоставленого товару, 10984,07 грн. інфляційних втрат та 2795,77 грн. - 3% річних за порушення грошового зобов'язання щодо неповернення коштів-вартості недоставленого товару.

У позовній заяві позивачем не зазначено нормативну підставу для стягнення 354324,98 грн., проте позивач покликається на п.5.3. договору. Разом з тим, позивач кваліфікує таку суму як заборгованість, основну суму боргу та як вартість недопоставленого вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (експедитор по договору) та відповідачем (перевізник по договору) укладено договір на транспортне обслуговування №15 від 01.10.14, який скріплений печаткою та підписами обох сторін. У матеріалах справи відсутні докази про недійсність вищевказаного договору. За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ст. 909 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Ст.920 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини (ч.1 статті 314 ГК України).

Обов'язковими умовами заявки сторонами погоджено, що перевізник несе матеріальну відповідальність за збереження товару з моменту завантаження і до моменту вивантаження. Вказане положення визначене і п.5.3 договору.

За приписами статей 9 Конституції України та 19 Закону України "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Враховуючи, що обставини даного спору виникли з договору та заявки, згідно якого здійснювалось міжнародне перевезення вантажу автомобільним транспортом, в якому відповідач виступав перевізником та крадіжка вантажу відбулось при перевезенні вказаного вантажу, то на спірні правовідносини сторін поширюються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, що підписана в Женеві 19.05.1956 року (надалі - Конвенція). Крім того, умовами договорів, згідно яких організовувалося перевезення вантажу, який частково був вкрадений на території Росії, передбачена відповідальність перевізника згідно з Конвенцією про договір міжнародного перевезення вантажів (КДМВ ООН, Женева 1956 р.).

Законом України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01.08.2006 року закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, а згідно листа Міністерства закордонних справ України від 16.05.2007 №72/14-612/1-1559 "Щодо набуття чинності міжнародними договорами" ця Конвенція набрала чинності для України 17 травня 2007 року. Російська Федерація приєдналася до Конвенції у 1983 році.

Статтею 3 Конвенції закріплено, що транспортер відповідає, як за свої власні дії чи недогляд, за дії і недогляд своїх агентів і всіх інших осіб, послуги яких він використовує для виконання перевезення, коли ці агенти чи особи виконують покладені на них обов'язки.

Так, згідно частини 1 статті 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки; згідно частини 2 статті 17 Конвенції перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Згідно частини 1 статті 18 Конвенції тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.

Отже, за приписами вказаних норм вбачається, що загальною умовою відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу є вина перевізника, наявність якої припускається, допоки не буде доведено протилежне.

Як зазначає суд першої інстанції, 22.06.15 за результатами розгляду матеріалів перевірки за заявою ОСОБА_5 слідчим направлення по розслідуванню злочинів, вчинених на території Усвятського району СО МО МВД Росії "Невельський" Псковської області прийнято постанову про порушення кримінальної справи та прийняття її до провадження №26 та встановлено, що в період часу з 20 год. 29.10.14 по 11 год. 30.10.14 на /шляху слідування автомобіля VOLVO НОМЕР_3, причіп НОМЕР_2, якимкерував ОСОБА_5 з м.Псков до м.Веліж Смоленської області, невстановленою особою,шляхом пошкодження тента, здійснено проникнення до фургону полупричіпа та здійсненовикрадення 332 автошин. Порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченогоп."б" ч.2 ст.158 Кримінального кодексу РФ.

Також, колегія суддів першої інстанції констатувала, що водієм відповідача було вжито всіх необхідних мір щодо усунення обставин, що зумовили втрату товару, що підтверджується фактом подачі заяви водія ОСОБА_5 до правоохоронних органів, факт подачі якої підтверджується талоном-повідомленням №44 від 30.10.14, письмовими поясненнями водія - ОСОБА_5 від 17.04.15 щодо обставин крадіжки вантажу та постановою про порушення кримінальної справи та прийняття її до провадження №26, прийнятої 22.06.15 слідчим направлення по розслідуванню злочинів, вчинених на території Усвятського району СО МО МВД Росії "Невельський" Псковської області. Постановою слідчого направлення по розслідуванню злочинів, вчинених на території Усвятського району СО МО МВД Росії "Невельський" Псковської області від 02.07.15 відповідача визнано потерпілим у кримінальній справі №26.

Крім того, встановлено, що послуги відповідача як перевізника застраховані, оскільки між відповідачем та ТДВ "СТ ДОМІНАНТА" укладений договір добровільного страхування відповідальності перевізника, який здійснює міжнародні перевезення ДЦВ-14 №0005УЖ від 25.02.14 щодо вказаного вантажу.

Згідно листа ТДВ "СТ ДОМІНАНТА" №1848 від 19.01.15 на розгляді у ТДВ «Домінанта» знаходяться матеріали по події, що сталася 30.10.14 в м. Веліж Російської Федерації, та яка може бути кваліфікована як страховий випадок, а саме крадіжка вантажу, який застрахований за договором добровільного страхування відповідальності перевізника, який здійснює міжнародні перевезення ДЦВ-14 №0005УЖ від 25.02.14.

Згідно статті 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 314 ЦК України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Положенням ч.1 ст.614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Таким чином, відповідачем доведено одну із наведених обставин для звільнення його від відповідальності за пошкодження вантажу, зокрема те, що нестача вантажу не є наслідком протиправних дій чи бездіяльності відповідача. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нестача вантажу, яка сталася внаслідок крадіжки, не є наслідком протиправних дій або бездіяльності відповідача, що є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору в порядку ст.49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Закарпатської області від 23.09.2015р. у справі № 907/400/15 - залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕОТЕК» від 04.12.15 року - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Закарпатської області.

Повний текст постанови виготовлений 22.02.2016 р.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Якімець Г.Г.