ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.02.16р. Справа № 904/11036/15
За позовом Державного підприємства "Криворізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" ДП "Кривбасстандартметрологія", м. Кривий Ріг Дніпропетровська область

до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

про стягнення 35 888, 20 грн. за договором про надання послуг з технічних випробувань щодо відповідності зразків продукції вимогам нормативних документів

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 1540/01-05 від 18.08.15р.;

від відповідача - не з'явився.

Суть спору:

Державне підприємство "Криворізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" ДП "Кривбасстандартметрологія" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень від 03.02.16р., просить суд стягнути з Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області (далі - відповідач) суму 14 122, 96 грн. основного боргу, 10 562, 59 грн. інфляційних, 850, 80 грн. 3% річних, 2 581, 60 грн. пені, а всього 28 117,90 грн. заборгованості за порушення виконання зобовязань за договором №3 про надання послуг з технічних випробувань щодо відповідності зразків продукції вимогам нормативних документів від 09.08.13р.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявився, відзив на позов та документи на вимоги суду не надав. Про час та дату розгляду спору повідомлений належним чином, оскільки в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення, що підтверджує отримання відповідачем ухвали про виклик у судове засідання.

Згідно ст. 75 ГПК України суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.08.2013 року між позивачем (виконавцем) та відповідачем (замовником) було укладено договір №3 про надання послуг з технічних випробувань щодо відповідності зразків продукції вимогам нормативних документів (далі - Договір), за умовами якого виконавець в період дії Договору надає послуги з технічних випробувань щодо якості та безпеки товарів, сировини, матеріалів, напівфабрикатів та комплектуючих виробів у відповідності з вимогами чинних нормативних документів (далі - послуги), а замовник приймає і оплачує послуги відповідно до умов Договору (п.1.1 Договору)

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1ст. 903 ЦК України).

Розрахунки за Договором здійснюються шляхом перерахування замовником на розрахунковий рахунок виконавця грошових коштів у розмірі 100% вартості, зазначеної у рахунках-фактурах протягом 7 (семи) банківських днів з моменту складання актів та оформлення відповідних рахунків-фактур (п.2.2 Договору).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд зазначає, що на виконання умов Договору позивач протягом періоду вересень грудень 2013 року надавав відповідачу обумовлені Договором послуги, що підтверджується двосторонніми актами виконаних робіт (надання послуг) (а.с.15-24), проте відповідач взяті на себе зобовязання в частині оплати вартості наданих позивачем послуг не виконав, у звязку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 14 122, 96 грн., що підтверджується двостороннім актом звірки взаємних розрахунків від 20.06.14р.(а.с.29).

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості, обставин, наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог, не спростував.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

Пунктом 4.4 Договору передбачено, що за порушення встановлених термінів оплати наданих послуг замовник сплачує виконавцю за кожний день прострочення пеню у розмірі 0,1% вартості послуги, щодо якої допущено прострочення терміну оплати.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, з урахуванням положень п.4.4 Договору та ч.2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу пеню за період з 09.10.13р. по 20.06.14р. у розмірі 2 581, 60 грн., 3% річних за період з 09.10.13р. по 03.12.15р. у розмірі 850, 80 грн., а також інфляційні за період з жовтня 2013 року по листопад 2015 року на суму 10 562, 59 грн.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування пені, суд зазначає наступне.

За умовами ст.ст. 216-217, 230-231 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч.2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пунктом 4.4 Договору передбачено, що за порушення встановлених термінів оплати наданих послуг замовник сплачує виконавцю за кожний день прострочення пеню у розмірі 0,1% вартості послуги, щодо якої допущено прострочення терміну оплати.

Між тим, згідно пункту 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки (п.2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р.).

Таким чином, яким би способом не визначався в договорі розмір неустойки, він не може перевищувати той розмір, який встановлений законом як граничний.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги положення зазначених норм чинного законодавства, які регламентують порядок застосування штрафних санкцій, господарський суд вважає позовні вимоги позивача, повязані зі стягненням пені, обґрунтованими частково за період з 09.10.13р. по 20.06.14р. на суму 1 030, 79 грн., тоді як в решті нарахувань відмовляє за безпідставністю.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних, суд визнає їх обґрунтованими, вірно розрахованими, а отже таким, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосуванням штрафних санкцій.

Наведене є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 75, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області (49127, м. Дніпропетровськ, пл.Шевченка, буд.7, кімн.104; ) на користь Державного підприємства "Криворізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" ДП "Кривбасстандартметрологія" (50005, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 23; ) суму 14 122, 96 грн. (чотирнадцять тисяч сто двадцять дві грн. 96 коп.) основного боргу, 1 030, 79 грн. (одна тисяча тридцять грн. 79 коп.) пені, 850, 80 грн. (вісімсот пятдесят грн. 80 коп.) 3% річних, 10 562, 59 грн. (десять тисяч пятсот шістдесят дві грн. 59 коп.) інфляційних, 1 020, 10 грн. (одна тисяча двадцять грн. 10 коп.) судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текс підписано 25.02.2016р.