ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2016 р. Справа № 914/2824/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Державної організації Українське агентство з авторських та суміжних прав, за № 4.3/3763 від 20.11.15

на рішення Господарського суду Львівської області від 20.10.15

у справі № 914/2824/15

за позовом: Державної організації Українське агентство з авторських та суміжних прав, яка діє в інтересах:

позивача-1: Right Society Limited, London W1T 3AB, United Kingdom

позивача-2: Broadcast Music Inc. (BMI), New York 10019 U.S.A.

позивача-3: American Society of Composers, Authors And Publishers (ASCAP), New York 10023 U.S.A.

до відповідача: ТзОВ СІРІУСПРОЕКТ ЛЬВІВ, с. Сокільники, Львівська область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватна організація Українська ліга авторських і суміжних прав, м. Київ

про стягнення 53 592,00 грн.

за участю представників:

від позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 представники

від відповідача ОСОБА_4 представник

від третьої особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 представники

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/2824/15 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 30.11.15 скаржнику поновлено строк наподання апеляційної скарги, апеляційну скаргу у даій справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 10.12.15.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.12.15 розглдя справи відкладено на 12.01.16.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 12.01.16 задоволено клопотання скаржника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та відкладено розгляд справи на 20.01.16.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.16 розгляд справи відкладено на 29.01.16.

Розпорядженням в.о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 29.01.16 внесено зміни до складу судової колегії замість судді Давид Л.Л. введено суддю Юрченка Я.О. з підстав, викладених у розпорядженні.

У судовому засіданні 29.01.16 оголошено перерву до 24.02.16.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.10.15 у справі № 914/2824/15 (суддя Сухович Ю.О.) в задоволенні позову відмовлено.

При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що надане до матеріалів справи свідоцтво про облік організації колективного управління № 3/2003 від 22 серпня 2003 року, що підтверджує реєстрацію Державного підприємства "Українське агентство з авторських та суміжних прав" не є підтвердженням того, що Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" взята на облік організацій колективного управління в Державній службі та їй видане свідоцтво про облік встановленого зразку і вона має право займатися діяльністю організації колективного управління.

Будь-яких чинних нормативних актів, як зазначено місцевим господарським судом, які б давали право ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" займатися діяльністю організації колективного управління без реєстрації її у Державній службі як організації колективного управління немає.

Як на підтвердження встановлення даної обставини, суд першої інстанції покликався на рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09.12.2014р. у справі №525/6957/14-ц, в порядку ст. 35 ГПК України.

Також, місцевий господарський суд критично оцінив долучений до матеріалів позовної заяви акт фіксації публічного виконання від 27.11.2014р. оскільки він складений без залучення представників відповідача, за участю представників громадськості. До акту не долучено дані про особу яка від імені ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" склала акт та докази в підтвердження того, що ця особа є офіційним представником ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" у Львівській області, а також докази, які б підтверджували ідентифікацію представників громадськості (громадян), які були залучені до складання цього акту.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що ДО Українське агентство з авторських та суміжних прав, на підтвердження своїх повноважень щодо колективного управління майновими авторськими правами іноземних суб"єктів авторського права посилається на договора про взаємне представництво інтересів: від 01.08.2006р. укладеного з Performing Right Society Limited, від 31.12.2004р. укладеного з Broadcast Music Inc., від 01.01.2006р. укладеного з American Society of Composers, Authors And Publishers (ASCAP). Разом з цим, ДО Українське агентство з авторських та суміжних прав не надано суду належним чином засвідчений переклад всіх договорів.

Зважаючи на наведене, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт порушення відповідачем авторських прав, відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача компенсації, передбаченої підпунктом г ч. 2 ст. 52 Закону України Про авторське право та суміжні права та штрафу передбаченого ч. 3 ст. 52 цього ж Закону.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 20.10.15 у даній справі та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

При цьому, скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що до установчих документів юридичної особи ДП УААСП та ДО УААСП впродовж всього періоду її існування не вносилося змін, що, на думку апелянта, свідчить про відсутність підстав для переоформлення Свідоцтва про облік організації колективного управління № 3/2003 від 22.08.2003 року.

Відповідно до Порядку обліку організації колективного управління та здійснення нагляду за їх діяльністю, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 311 від 21.05.2003 року, така підстава для переоформлення свідоцтва, як реорганізація юридичної особи відсутня.

Натомість пунктом 7 Порядку, передбачено випадки переоформлення свідоцтва, які в даному випадку відсутні.

Крім того, зазначає апелянт, Державна служба інтелектуальної власності України Листом № 1-15/749 від 02.02.15 року підтверджує дійсність свідоцтва № 3/2003 та взяття державної організації на облік, як організації колективного управління.

Щодо засвідченого перекладу договорів про взаємне представництво інтересів, то апелянт зазначає, що у наданих копіях договорів засвідчувався лише підпис перекладача документа, а ніяк не сам переклад. При цьому, в матеріалах справи наявні копії договорів, їх переклади, засвідчені підписом кваліфікованого перекладача, вони досліджувалися в судовому засіданні, а відтак, як вказує скаржник, відсутні підстави стверджувати, що позивачу не надано суду належним чином засвідчений переклад всіх договорів.

Також, апелянт зазначає, що платіжні доручення, які на думку відповідача, підтверджують сплату винагороди, не стосуються предмету спору, адже невідомо за використання яких творів авторська винагорода виплачена.

7 грудня 2015 року від апелянта надійшли пояснення по справі та клопотання про зупинення провадження у справі. Суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для задоволення поданого клопотання та зупинення провадження у справі з підстав, викладених в ухвалі суду від 20.01.16.

10 грудня 2015 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає про законність рішення місцевого господарського суду, при цьому покликається на те, що з представлених апелянтом договорів, укладених з позивачами не вбачається, що автори передали їхні майнові права на спірні твори в управління позивачам. Таким чином, на думку відповідача, відсутні підстави вважати, що майнові права на спірні твори передані особам, які зазначені в позовній заяві як позивачі, відтак такі майнові права не могли бути передані і апелянту.

28 грудня 2015 року та 30 грудня 2015 року до суду від третьої особи надійшли заперечення на апеляційну скаргу, аналогічні за своїм змістом, в яких зазначено про законність використання відповідачем спірних творів у звязку з укладенням договору з незалежною організацією колективного управління ПО «Українська ліга авторських і суміжних прав».

4 січня 2016 року та 25 січня 2016 року від апелянта надійшли пояснення на відзив на апеляційну скаргу, в яких скаржник додатково обґрунтовує позицію, викладену в апеляційній скарзі. Також скаржником долучено до матеріалів справи роздруківки інтернет переписки з позивачами на підтвердження направлення та отримання апеляційної скарги вказаними особами.Також, 25.01.16 до суду від апелянта надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог. Зазначені документи оцінені судом та долучені до матеріалів справи.

29 січня 2016 року та 05 лютого 2016 року до суду від третьої особи надійшли додаткові пояснення та пояснення щодо преюдиції, в яких третя особа наводить доводи, які на її думку, спростовують обґрунтування позивача викладені в апеляційній скарзі.

У судовому засіданні 24.02.16 відтворено відеозапис, який міститься на відеокасеті (Panasonic Mini DV #382545F) (а.с. 61-62, Т. 2) та який, на думку скаржника, підтверджує факт публічного сповіщення відповідачем музичних творів, зазначених у позовній заяві.

У судовому засіданні присутні представники навели свої доводи, міркування та заперечення викладені безпосередньо в апеляційній скарзі, відзивах та поясненнях на апеляційну скаргу які долучені до матеріалів справи.

Колегія суддів, заслухавши у судових засіданнях представників сторін та третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, Державна організація Українське агентство з авторських та суміжних прав зазначає про те, що вона є організацією колективного управління, яка діє на підставі статуту, свідоцтва Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про облік організації колективного управління № 3/2003 від 22.08.2003 р. та згідно зі ст.ст. 47-49 Закону України Про авторське право і суміжні права управляє на колективній основі майновими правами субєктів авторського права.

Відповідно до своїх повноважень, передбачених ст.ст. 47-49 Закону, ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав на території України" управляє майновими авторськими правами, на підставі чого укладає з юридичними та фізичними особами угоди (надає дозволи) на використання творів авторів (в тому числі способом публічного сповіщення), проводить збір, розподіл і виплату авторської винагороди, вчиняє дії, повязані з захистом порушених авторських прав.

Таким чином, посилаючись на наявні повноваження, ДО Українське агентство з авторських та суміжних прав зазначило, що 27.11.2014 року ТзОВ СІРІУСПРОЕКТ ЛЬВІВ в приміщенні Торгово-розважального комплексу King Cross Leopolis, який знаходиться за адресою: м.Львів, с.Сокільники, вул.Стрийська, 30, здійснив бездоговірне публічне виконання музичних творів з текстом, майнові авторські права на які знаходяться в колективному управлінні ДО Українське агентство з авторських та суміжних прав, зокрема:

1. Назва твору - Stay, виконавець Hurts, оригінальний правовласник (композитор/автор тексту (фізична особа) - ANDERSON ADAM DAVID; HUTCHCRAFT THEO DAVID;

2. Назва твору - Love You Like A Love Song, виконавець Selena Gomez, оригінальний правовласник (композитор/автор тексту (фізична особа)) - JAMES TIM; SCHMALHOLZ ADAM; ARMATO ANTONIA;

3. Назва твору - Cry Me A River, виконавець Justin Timberlake, оригінальний правовласник (композитор/автор тексту (фізична особа)) - MOSLEI TIMOTHY Z ; STORCH SCOTT SPENSER; TIMBERLAKE JUSTIN R.

Дану обставину ДО Українське агентство з авторських та суміжних прав підтверджує записом використання творів на носіях Panasonic Mini DV № 382545F, а також актами фіксації публічного виконання творів від 27.11.2014р.

Таким чином, посилаючись на положення ст.ст. 426, 443 ЦК України, п. 2 ч. 3 ст. 15, ст. 49, 50-52 Закону України"Про авторське право і суміжні права", враховуючи, що відповідач порушив права трьох позивачів, ДО Українське агентство з авторських та суміжних прав звернлося до суду з позовом до ТзОВ СІРІУСПРОЕКТ ЛЬВІВ про стягнення 53 592,00 грн. з яких 48 720,00 грн. компенсація за порушення майнових авторських прав нарахована на підставі п."г" ч. 2 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" та 4 872,00 грн. штрафу нарахованого на підставі ч. 3 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Згідно ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 432 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до ст. 16 цього кодексу.

Відповідно до ст.ст. 16, 432 ЦК України одним із способів захисту прав є стягнення збитків (матеріальної шкоди) за порушення прав на об"єкти права інтелектуальної власності, а також компенсації за порушення авторського права та суміжних прав.

Відповідно до ст. 435 ЦК України первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Особисті немайнові права і майнові права авторів та їх правонаступників, пов'язані із створенням та використанням творів науки, літератури і мистецтва - авторське право, і права виконавців, виробників фонограм і відеограм та організацій мовлення - суміжні права, врегульовано Законом України "Про авторське право і суміжні права".

Згідно ст. 7 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суб'єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.

Згідно п. 1. ч. 1 ст. 433 ЦК України одним із обєктів авторського права є твори, зокрема музичні твори (з текстом або без тексту). Аналогічне положення містить п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права" первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору.

Згідно ч. 2 ст. 11 вищевказаного Закону авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Частиною 1 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

За приписами ч. 1 ст. 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у ст. 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Згідно із ст. 45 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: а) особисто; б) через свого повіреного; в) через організацію колективного управління.

Статтею 46 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав може доручити управління своїми майновими правами повіреному на підставі укладеного з ним договору доручення, здійснюючи управління майновими правами, ця особа діє у межах повноважень, переданих їй суб'єктом авторського права і (або) суміжних прав.

Положеннями ч. 1, 2, 5 ст. 47 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав можуть доручати управління своїми майновими правами організаціям колективного управління; організації колективного управління створюються суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав та мають статус юридичної особи згідно із законом; суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав можуть також доручати управління своїми майновими правами на колективній основі відповідним державним організаціям, установчі документи яких передбачають здійснення таких функцій.

Статтею 1 Закону України Про авторське право і суміжні права передбачено, що організація колективного управління (організація колективного управління майновими правами) - організація, що управляє на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і не має на меті одержання прибутку.

Частиною 4 ст. 48 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що організації колективного управління можуть управляти на території України майновими правами іноземних суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, в тому числі й про взаємне представництво інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Закону України "Про авторське право і суміжні права" повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі.

Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України "Про засади державної мовної політики" від 03.07.2012 року сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

Відповідно до положень глави 9, 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р., нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови, з яких або на які перекладається документ. Якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Тексти договорів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів з лицьового та зворотного боку цих бланків. При посвідченні справжності підпису на документах, вірності перекладу документів з однієї мови на іншу, на відповідних документах вчиняються посвідчувальні написи нотаріуса.

Як встановлено місцевим господарським судом, ДО Українське агентство з авторських та суміжних прав, на підтвердження своїх повноважень щодо колективного управління майновими авторськими правами іноземних субєктів авторського права посилається на договори про взаємне представництво інтересів: від 01.08.2006р. укладеного з Performing Right Society Limited, від 31.12.2004р. укладеного з Broadcast Music Inc., від 01.01.2006р. укладеного з American Society of Composers, Authors And Publishers (ASCAP).

Проте, оцінивши долучені договори, судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні належним чином засвідчені переклади всіх договорів. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно надання критичної оцінки перекладам вищенаведених договорів у звязку з неможливістю встановити належність оригіналів договорів які перекладалися.

Відповідно до ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно з п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК.

Правила нотаріального засвідчення копій документів встановлюються чинним законодавством.

У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

В матеріалах справи містяться договори укладені між позивачами та оригінальними правовласниками спірних творів, які надані позивачем як підтвердження наявності у позивачів права надавати дозвіл на виконання спірних творів у будь якій частині світу.

Разом з цим, позивач ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» не була стороною вказаних правочинів, в матеріалах справи відсутні належним чином посвідчені копії оригіналів вказаних договорів, відтак у суду апеляційної інстанції відсутня можливість встановити оригінальність вказаних договорів, а тому вказані докази не можуть вважатися судом належними.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає,що відповідно до розділу 4 угоди користувачів ІРІ, укладеної 30.01.2006р. між Державним підприємством Українське агентство з авторських та суміжних прав та Швейцарським товариством з прав авторів на музичні твори з основним місцем діяльності в Цюріху (Швейцарія) надалі SUISA, користувачеві (ДП Українське агентство з авторських та суміжних прав) надається глобальне, невиключне право, яке не може бути передане третій особі, на використання Системи ІРІ та даних, що вона містить, на час дії угоди у чіткій послідовності з її положеннями.

Користувач має право вести пошук даних, використовуючи інструментарій (інформаційно-довідкову службу тощо), доступний для цих цілей і використовувати дані одноособово відповідно до цілей, визначених статутом. Користувач не має права використовувати Систему ІРІ в цілому або у частині, або дані, що надаються для будь-яких цілей. Зокрема, але не виключно, користувач не має права пропонувати, надавати доступ до системи третім особам, перерозподіляти, оприлюднювати або іншим чином розпоряджатися системою ІРІ в цілому або у частинах, або даних, що вона містить.

Разом з тим, позивач не надав доказів, що підтверджують його право готувати та підписувати Виписки з системи ІРІ.

Згідно з п. 2.1. угоди, Система ІРІ це база даних та інформаційна система, що розроблена та управляється SUISA щодо формування відповідно бази даних та підтвердження достовірності включених до неї відомостей.

Однак у п. 10.2. угоди вказано, що SUISA не надає ніяких гарантій та не відповідає за точність та повноту або невідкладність передачі змісту даних, доступних через ІРІ систему. SUISA знімає з себе будь-яку відповідальність у звязку з цим.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що надані скаржником виписки з системи ІРІ не можуть вважатися належним доказом, оскільки відсутні підстави вважати, що вони дійсно відображають відомості включені в базу ІРІ.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.3 ст.48 ЗУ «Про авторське право та суміжні права» повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі.

Наведеним підтверджується, що вказані виписки не підтверджують передання організаціям колективного управління повноважень на управління конкретними майновими правами (зокрема права на публічне виконання) на відповідні твори на території України станом на час складання акту фіксації.

Щодо самого акту фіксації колегія суддів зазначає, що такий акт фіксації публічного виконання від 27.11.2014р. складений без залучення представників відповідача, за участю представників громадськості.

При цьому, до акту не долучено дані про особу яка від імені ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" склала акт та докази в підтвердження того, що ця особа є офіційним представником ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" у Львівській області, а також докази, які б підтверджували ідентифікацію представників громадськості (громадян), які були залучені до складання цього акту. Зважаючи на наведене судова колегія вважає правомірним висносов місцевого господарського суду щодо критичної оцінки вказаному доказу.

В судовому засіданні 24.02.2016 року судом досліджено шляхом перегляду відеозйомку на відеокасеті (Panasonic Mini DV #382545F) (а.с. 61-62, Т. 2), яка долучена Державною організацією Українське агентство з авторських та суміжних прав як доказ.

Апеляційна інстанція зазначає, що відео зйомка проведена в приміщенні «King Cross Leopolis», який знаходиться за адресою: м. Львів, с. Сокільники, вул. Стрийська 30, про що представник відповідача не заперечив.

З відеозйомки вбачається, що така була проведена біля «ковзанки» і під час зйомки звучить музика. Однак суду не вдалося ідентифікувати, які саме музичні твори звучали під час зйомки.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" передбачено, що суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи(наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону; шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача.

При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (ч. 1 ст. 435 ЦК, ст. 11 Закону). Зокрема, первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора.

Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК).

Місцевим господарським судом встановлено, що 07.03.2013р. між Приватною організацією "Українська ліга авторських і суміжних прав" (УЛАСП), що здійснює колективне управління майновими правами субєктів авторського права та суміжних прав, відповідно до Закону України "Про авторське право і суміжні права" та діє на підставі Свідоцтва №19/2011 від 24.01.2011р., виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України та ТзОВ "СІРІУСПРОЕКТ ЛЬВІВ" (користувач) укладено договір №КБР-К121/03/2013, згідно якого користувач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів (твори), а УЛАСП надає користувачу, на умовах, визначених цим договором, дозвіл (невиключне право) на таке використання, в тому числі, усіх необхідних майнових прав для використання творів, а також здійснює збір винагороди (роялті). Користувач зобовязується виплачувати винагороду (роялті) УЛАСП, відповідно до даного договору та Закону.

Відповідно до п. 1.1. статуту ПО "Українська ліга авторських і суміжних прав" є організацією колективного управління (організація колективного управління майновими правами), що управляє на колективній основі майновими правами суб"єктів авторського права та суміжних прав.

Повноваження ПО "Українська ліга авторських і суміжних прав", як організації колективного управління, підтверджуються Свідоцтвом №19/2011 від 24.01.2011р., виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України.

Зважаючи на наведене, місцевим господарським судом вірно встановлено, що відповідач використовує твори, в тому числі й ті, про які вказує ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" у позовній заяві на підставі укладеного з ПО "Українська ліга авторських і суміжних прав", договору 07.03.2013р. №КБР-К121/03/2013, який не оспорений у судовому порядку та не визнаний недійсним.

Належне виконання договору від 07.03.2013р. №КБР-К121/03/2013 підтверджується актами виплати роялті від 30.09.2014р. та від 31.12.2014р. підписані між ТзОВ "СІРІУСПРОЕКТ ЛЬВІВ" та ПО "Українська ліга авторських і суміжних прав", в яких перелічені суми та платіжні доручення, згідно яких вони сплачені, крім того долучено також виписки банку, в яких ці суми відображені.

Згідно з п. "г" ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав вправі подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Пунктом 42 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" визначено, що відповідно до пункту "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики вирішення спорів повязаних із захистом прав інтелектуальної власності від 17.10.2012р. №12, відповідальність за порушення права інтелектуальної власності у вигляді відшкодування шкоди, завданої суб'єктові відповідного права, може наставати лише за одночасної наявності таких умов: 1) факту протиправної поведінки відповідача (зокрема, недодержання умов авторського, ліцензійного договорів, використання об'єкта права інтелектуальної власності без дозволу правовласника); 2) шкоди, завданої суб'єктові права інтелектуальної власності; 3) причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.

Таким чином, відповідальність за порушення прав інтелектуальної власності (у вигляді відшкодування збитків, шкоди, сплати компенсації) настає лише за наявності вини.

Зважаючи на те, що позивачем не доведено факт порушення відповідачем авторських прав, врховуючи на явність договору між відповідачем та третьою особою, відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача компенсації, передбаченої підпунктом г ч. 2 ст. 52 Закону України Про авторське право та суміжні права та штрафу передбаченого ч. 3 ст. 52 цього ж Закону, про що зроблено правильний висновок місцевим господарським судом.

Разом з цим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає передчасним висновок місцевого господарського суду щодо відсутності у Державної організації Українське агентство з авторських та суміжних прав статусу організації колективного управління зважаючи на рішення Київського районного суду м.Полтави від 09.12.2014р. у справі №525/6957/14-ц та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.10.2014р. у справі №369/7650/14 з огляду на наступне:

З матеріалів справи вбачається, що наказом Державної служби інтелектуальної власності України від 25 липня 2013 року № 392-н "Про припинення Державного підприємства "Українське агентство з авторських та суміжних прав" була створена Організація.

Державною службою інтелектуальної власності України був затверджений статут Організації, яка, як юридична особа, була зареєстрована у Державному реєстрі юридичних та фізичних-осіб підприємців.

Відповідно до статуту позивача, він заснований на державній власності і належить до сфери управління Державної служби інтелектуальної власності України на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2011 № 839-р.

Як на підтвердження статусу організації колективного управління, позивач посилається на свідоцтво про облік організації колективного управління №3/2003 від 22 серпня 2003 року, що підтверджує реєстрацію Державного підприємства "Українське агентство з авторських та суміжних прав", правонаступником якого є позивач у даній справі.

Відповідно до п. 6 Порядку обліку організацій колективного управління та здійснення нагляду за їх діяльністю, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України 21.05.2003 №311 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 червня 2003 р. за №436/7757 свідоцтво про облік організації колективного управління підлягає переоформленню у разі: зміни найменування юридичної особи (якщо зміна найменування не пов'язана з реорганізацією юридичної особи); унесення змін до установчих документів щодо сфери діяльності організації колективного управління.

Разом з цим, як вбачається зі статуту Державної організації «Українське агентство з авторських і суміжних прав», ДО «Українське агентство з авторських і суміжних прав» створена відповідно до наказу Державної служби інтелектуальної власності України № 392 від 25.07.13 «Про припинення Державного підприємства «Українське агентство з авторських і суміжних прав» шляхом реорганізації (перетворення) в ДО «Українське агентство з авторських і суміжних прав» та є його правонаступником (п. 1 статуту).

Таким чином, у даному випадку відсутня така підстава для переоформлення свідоцтва як зміна найменування юридичної особи, зважаючи на те, що така зміна повязана з реорганізацією юридичної особи.

Вказаним вище Порядком обліку організацій колективного управління та здійснення нагляду за їх діяльністю передбачено також випадки зняття з обліку організацій колективного управління та анулювання свідоцтв, про те у вказаному переліку відсутня така підстава для анулювання свідоцтва, як переіменування юридичної особи шляхом реорганізації.

Наведені обставини підтверджуються також листом Державної служби інтелектуальної власності України № 1-15/749 від 02.02.15 в якому зазначено про те, що чинним законодавством не передбачено анулювання або переоформлення виданих свідоцтв про облік організацій колективного управління у звязку з реорганізацією.

Також зазначено, що згідно з п.8 Порядку до Реєстру обліку організацій колективного управління було внесено відомості про реорганізацію ДП «Українське агентство з авторських і суміжних прав» шляхом перетворення в державну організацію (наказ Державної служби інтелектуальної власності № 392-4 від 15.07.13 міститься в матеріалах справи, Т.2, а.с.34).

Окрім іншого, також вказано, що Державна організація «Українське агентство з авторських і суміжних прав» перебуває на обліку ДСІВ як організація колективного управління (свідоцтво №3/2003 від 22.08.13).

Таким чином, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що у позивача відсутній статус організації колективного управління.

Наведене вище підтверджується також практикою Вищого господарського суду України у справах за позовом ДО «Українське агентство з авторських і суміжних прав» в яких міститься посилання на вказане свідоцтво №3/2003 від 22.08.13 як на доказ наявності у позивача статуту організації колективного управління (постанова ВГС України від 19.01.16 у справі №910/12446, постанова ВГС України від 15.12.15 у справі №910/8724/15-г).

Разом з цим, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що посилання місцевого господарського суду на вказану обставину не призвело до прийняття неправильного по суті рішення, а тому не може бути підставою для його зміни чи скасування.

Відповідно до п. 12 Постанови пленумум ВГС України №7 від 17.05.11 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 43 ГПК України відповідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами у справі такі обставини, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Зважаючи на все вищенаведене, рішенням Господарського суду Львівської області від 20.10.15 у справі №914/2824/15 належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника відповідно до вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 20.10.15 у справі №914/2824/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Державної організації Українське агентство з авторських та суміжних прав без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.02.16

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Юрченко Я.О.