РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016Справа №910/30686/15
За позовом Комунального підприємства «Київтранспарксервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоресурсбуд"

про стягнення 98 154,85 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

Від позивача - Козак І.М., представник за довіреністю;

Від відповідача - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" (надалі - "Підприємство") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоресурсбуд" (надалі - "Товариство") про стягнення 98 154,85 грн., з яких: 78 624,00 грн. - сума основного боргу, 17 560,33 грн. пеня, 1 970,52 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП-2013-12/76 від 30.12.2013 позивач надав послуги, а відповідач зобов'язання по оплаті наданих послуг не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 78 624,00 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 17 560,33 грн. та 3% річних у розмірі 1 970,52 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвала суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання була надіслана за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 02095, м. Київ, вул. Княжий затон, 2/30.

Відповідно до ст. 64 ГПК України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

За таких обставин, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2013 між Підприємством (сторона-1) та Товариством (сторона-2) було укладено договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП-2013-12/76 (надалі - "Договір").

Відповідно до п. 1.1 Договору сторона-1 надає за плату право на організацію та експлуатацію 72 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 8 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дарницький р-н, вул. Ревуцького, 42, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що об'єкт вважається переданим в експлуатацію сторони-2 з моменту підписання Договору сторонами.

Відповідно до п. 1.4 Договору об'єкта вважатиметься повернутим стороні-1 з експлуатації з моменту припинення дії договору.

Згідно з п. 3.1 Договору плата сторони-2 стороні-1 згідно умов даного договору становить 6,50 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів на добу.

За змістом п. 3.3 Договору розрахунок за цим договором здійснюється шляхом оплати стороно-2 у розмірі 100% щомісячного платежу не пізніше 15 числа поточного місяця відповідно до Графіку платежів (додаток №2 до Договору).

Відповідно до п.1. Графіку платежів (Додаток №2 до Договору), сторони погодили плату за експлуатацію 72 фіксованих місць для нічного паркування автотранспортних засобів у розмірі від 13 104,00 до 14508,00 гривень, у тому числі паркувальний збір (ПЗ) та ПДВ/ на місяць (розмір плати визначається в залежності від кількості днів у поточному місяці).

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що сторона-1 Позивач зобов'язаний не пізніше 10-го числа місця, наступного за звітним, підгодовувати в двох примірниках Акт здачі наданих послуг. Сторона-2 зобов'язана не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, отримати Акт здачі наданих послуг, протягом двох робочих днів підписати його та повернути сторона-1 один примірник Акту.

Якщо в установлений строк Сторона-1 (Позивач) не одержить підписаний Акт здачі наданих послуг або мотивовану відмову від його підписання, послуги вважаються прийнятими без зауважень (п. 3.5. Договору).

Позивачем у позовній заяві нарахована заборгованість за надані послуги за договором за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року в розмірі 78 624,00 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг за договором.

За правовою природою, вказаний договір є договором надання послуг, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у їх сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що за умовами п. 3.3 Договору розрахунок за цим договором здійснюється шляхом оплати стороно-2 у розмірі 100% щомісячного платежу не пізніше 15 числа поточного місяця відповідно до Графіку платежів (додаток №2 до Договору).

Відповідно до додатку №2 до Договору сторонам погоджено графік платежів, починаючи з січня 2014 року по грудень 2014 року.

Згідно з п.п. 6.1, 6.2 Договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності 01.01.2014 і діє до 31.12.2014. Зміни у цей Договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, які оформлюються додатковою угодою до цього Договору, яка набирає чинності з моменту належного оформлення і підписання сторонами, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді.

Таким чином, за умовами договору, суд визнає обґрунтованим нарахування платежів відповідно до графіку платежів з вересня 2014 року (початок виникнення прострочення з оплати наданих послуг) до грудня 2014 року (кінцевий термін за графіком платежів за договором).

Нарахування послуг за січень 2015 року та лютий 2015 року з підстав викладених у позові суд визнає необґрунтованим, оскільки за умовами договору (п. 3.3) згідно графіку платежів, кінцевий місяць платежів визначений до грудня 2014 року.

Суду не доведено, що між сторонами укладено новий графік платежів після грудня 2014 року, а відтак сторонами не погоджено умови розрахунку та порядок сплати за договором після грудня 2014 року.

Так, судом встановлено, що за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року позивачем надано послуги на суму 57 096 грн.

Матеріали справи не містять підписаних актів здачі-прийняття робіт у спірний період, проте за умовами п.п. 3.4, 3.5 Договору, Відповідач зобов'язаний не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, отримати Акт здачі наданих послуг, протягом двох робочих днів підписати його та повернути сторона-1 один примірник Акту. Якщо в установлений строк Сторона-1 (Позивач) не одержить підписаний Акт здачі наданих послуг або мотивовану відмову від його підписання, послуги вважаються прийнятими без зауважень (п. 3.5. Договору).

Відтак, за умовами Договору послуги за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року є прийнятими, а отже підлягають оплаті.

Відповідачем було сплачено частково суму боргу у вказаному переді в розмірі 6 084,00 грн., про що свідчать банківські виписки.

Станом на час розгляду справи сума боргу за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року становить 51 012,00 грн.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, строк виконання грошового зобов'язання відповідача по оплаті наданих послуг у розмірі 51 012,00 грн. на момент звернення позивача із позовом до суду настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за надані послуги станом на момент звернення до суду із позовною заявою у розмірі 51 012,00 грн. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано. Суд задовольняє вимогу позивача щодо стягнення з Відповідача основної заборгованості частково, а саме в розмірі 51 012,00 грн. за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 17 560,33 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 4.2 Договору за несвоєчасне перерахування плати, зазначеної в п. 3.1 цього договору, сторона-2 сплачує стороні-1 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми несплати.

Суд здійснив перерахунок пені на суми заборгованості у спірний період (вересень 2014 року до грудня 2014 року) з урахуванням здійснених Відповідачем часткових проплат, при цьому початок періоду прострочення, за який нараховується пеня позивачем визначено вірно, з рахуванням положень п. 3.3 Договору.

Приймаючи до уваги, що наявність заборгованості Відповідача перед Позивачем у досліджуваний період (вересня 2014 року до грудня 2014 року) підтверджується матеріалами справи, розмір заявленої до стягнення пені не перевищує встановленого ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" граничного розміру, а період стягнення визначений із урахуванням меж, передбачених ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, суд дійшов до висновку про задоволення стягнення пені частково у розмірі 9 994,97 грн., нарахованої на суму 57 096,00 грн. з урахуванням здійснених часткових проплат.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача 1 970,52 грн. 3% річних.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 1 409,30 грн. нарахованих на суму основного боргу 57 096,00 грн. у досліджуваний період (з вересня 2014 року до грудня 2014 року) з урахування здійснених часткових проплат.

За таких обставин суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості у розмірі 51 012,00 грн., пені у розмірі 9 994,97 грн. та 3% річних у розмірі 1 409,30 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоресурсбуд" (02095, м. Київ, вул. Княжий затон, 2/30; ідентифікаційний код 38328122) на користь Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 6; ідентифікаційний код 35210739) заборгованість у розмірі 51 012 (п'ятдесят одна тисяча дванадцять) грн. 00 коп., пеню у розмірі 9 994 (дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто чотири) грн. 97 коп., 3% річних у розмірі 1 409 (одну тисячу чотириста дев'ять) грн. 30 коп. та судовий збір у розмірі 936 (дев'ятсот тридцять шість) грн. 24 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

У решті в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 26.02.2016

Суддя І.І. Борисенко