номер провадження справи 18/56/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016 справа № 908/1843/14

за позовом державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектний інститут титану» (69035, місто Запоріжжя, пр. Леніна, 180)

до відповідача-1 товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 титано-магнієвий комбінат» (69600, місто Запоріжжя, вулиця Теплична, 18)

до відповідача-2 державного підприємства «ОСОБА_1 титано-магнієвий комбінат» (69600, місто Запоріжжя, вулиця Теплична, 18)

про визнання недійсними договорів про відшкодування витрат на утримання поліклініки № 109, № 110 від 01.02.2013 р., № 03.01-12 ПСЛ/94 від 01.01.2012 р., № 04.01-12 ПСЛ/195 від 03.01.2012 р. та стягнення 51988,05 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, представник довіреність № 20 від 14.01.2016 р., паспорт серія СЮ № 230486 від 17.08.2011 р.;

від відповідача-1: не зявився;

від відповідача-2: не зявився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 30.05.2014 року звернулося державне підприємство «Державний науково-дослідний та проектний інститут титану» з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 титано-магнієвий комбінат» про визнання недійсними договорів про відшкодування витрат на утримання поліклініки № 109, № 110 від 01.02.2013 р., № 03.01-12 ПСЛ/94 від 01.01.2012 р., № 04.01-12 ПСЛ/195 від 03.01.2012 р. та стягнення 51988,05 грн.

Ухвалою суду від 03.06.2014 року порушено провадження у справі № 908/1843/14, присвоєно справі номер провадження 18/56/14, судове засідання призначене на 19 червня 2014 р. У звязку з необхідністю встановлення фактичних обставин справи розгляд справи відкладався на 24.06.2014 року та 10.07.2014 року. Ухвалою суду від 23.06.2014 року, у відповідності до ст. 27 ГПК України, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державне підприємство «ОСОБА_1 титано-магнієвий комбінат. Ухвалою суду від 24.06.2014 року, у відповідності до ст. 24 ГПК України, державне підприємство «ОСОБА_1 титано-магнієвий комбінат» виключене із складу учасників судового процесу, в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та залучено до участі у справі в якості відповідача-2, оскільки спірні договори укладені саме із ДП «ОСОБА_1 титано-магнієвий комбінат», правонаступником якого є відповідач-1 ТОВ «ОСОБА_1 титано-магнієвий комбінат» (внаслідок реорганізації державного підприємства шляхом приєднання до товариства), згідно пункту 4.4. Статуту ТОВ «ОСОБА_1 титано-магнієвий комбінат». Однак процес реорганізації підприємств не завершений. Розгляд справи початий заново за позовом державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектний інститут титану» до відповідача 1 товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 титано-магнієвий комбінат»; до відповідача 2 державного підприємства «ОСОБА_1 титано-магнієвий комбінат» про визнання недійсними договорів про відшкодування витрат на утримання поліклініки № 109, № 110 від 01.02.2013 р., № 03.01-12 ПСЛ/94 від 01.01.2012 р., № 04.01-12 ПСЛ/195 від 03.01.2012 р. та стягнення 51988,05 грн.

Ухвалою суду від 10.07.2014 р. зупинено провадження у справі № 908/1843/14 до заміни однієї з сторін державного підприємства «ОСОБА_1 титано-магнієвий комбінат» її правонаступником товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 титано-магнієвий комбінат».

Згідно з спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних особі та фізичних осіб підприємців від 30.12.2015 р. № 21593705 державне підприємство «ОСОБА_1 титано-магнієввий комбінат» 29.10.2015 р. припинено за рішенням засновників, про що зроблено запис № 9028521.

Ухвалою суду від 11.01.2016 р. у звязку з усуненням обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, згідно статті 79 ГПК України, провадження у справі № 908/1843/14 поновлено, судове засідання призначено на 17.02.2016 р.

Через канцелярію суду 12.02.2016 р. від відповідача-1 надійшло клопотання № 25-16/156 від 09.02.2016 р. про відкладання розгляду справи та продовження строку вирішення спору. Підставою для відкладання розгляду спору зазначено перебування уповноваженого представника ТОВ «ЗТМК» у щорічній відпустці.

Представник позивача зазначив, що заперечує проти відкладення розгляду спору.

Клопотання відповідача про відкладання розгляду справ судом відхилено, оскільки згідно ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

У даному випадку такі обставини відсутні; документальні докази, які додані до справи, містять достатньо інформації, що має значення для вирішення спору між сторонами.

Можливості для реалізації сторонами права на участь їх представників в судовому засіданні або висловлення письмово своєї позиції та для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомлення із матеріалами справи, зняття з них копій, надання нових доказів тощо) були належним чином створені судом, оскільки обидві сторони своєчасно повідомлені про дату, час та місце судових засідань у даній справі.

Посилання сторони на неможливість представника юридичної особи бути присутнім у судовому засіданні не є перешкодою для розгляду справи по суті, оскільки учасники судового процесу не обмежуються законом у праві направити в судове засідання будь-якого іншого представника.

Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними у справі матеріалами та закінчений 17.02.2016 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав зазначених у позові. Позовні вимоги обґрунтовані наступним: ОСОБА_1 обєднаною державною фінансовою інспекцією проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності, по результатам якої встановлено порушення, яке відображене в акті ревізії № 001-21/14 від 23.12.2013 р. А саме фінансовою інспекцією встановлено, що відповідач-1 здійснював господарську діяльність з надання медичних послуг в порушення п. 20 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» (№ 1775-ІІІ), п. 1.2, 1.4, 2.2 Наказу МОЗ, а тому, на думку позивача, враховуючи положення ст. 227 ЦК України правочини, що укладені позивачем та відповідачем-1 №№ 109, 110 від 01.02.2013 р., № 03.01-12 ПСЛ/94 від 03.01.2012 р., № 04.01-12 ПСЛ/195 від 03.01.2012 р., є недійсними. Таким чином, відшкодування позивачем витрат повязаних з обслуговуванням, експлуатацією та ремонтом будівель поліклініки, утримання прибудинкової території, а також утримання медичного персоналу поліклініки відповідача-1 за укладеними договорами №№ 109, 110 від 01.02.2013 р., № 03.01-12 ПСЛ/94 від 03.01.2012 р., № 04.01-12 ПСЛ/195 від 03.01.2012 р., враховуючи відсутність у відповідача-1 відповідної ліцензії на провадження такої господарської діяльності, є безпідставним та призвело до витрат позивача на загальну суму 51988,05 грн.

Представник відповідача-1 в судове засідання 17.02.2016 р. не зявився. Матеріали справи містять відзив № 25-16/1338 від 19.06.2014 р., відповідно до якого відповідач-1 заперечує проти твердження позивача, що ТОВ «ЗТМК» на підставі постанови КМУ від 03.10.2013 р. № 955 «Про деякі питання утворення товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 титано-магнієвий комбінат» є правонаступником Державного підприємства «ОСОБА_1 титано-магнієвий комбінат», та відповідно стороною правочинів, які оскаржуються в даній справі. Оскільки відповідно до витягу з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ДП «ЗТМК» знаходиться у стадії припинення з 11.01.2014 р. Наголошував, що ТОВ «ЗТМК» має власний статус юридичної особи та ідентифікаційний код, станом на 18.06.2014 р. не є правонаступником ДП «ЗТМК». З урахуванням викладеного просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до ТОВ «ЗТМК» у повному обсязі.

Представник відповідача-2 в судове засідання 17.02.2016 р. не зявився, правової позиції щодо заявлених позовних вимог не висловив.

Вивчивши матеріали справи, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «ОСОБА_1 титано-магнієвий комбінат» (балансоутримувач, відповідач-2 у справі) та Державне підприємство «Державний науково-дослідний та проектний інститут титану» (користувач, позивач у справі) 03.01.2012 р. та 01.02.2013 р. уклали аналогічні за змістом договори про відшкодування витрат на утримання поліклініки № 03.01-12 ПСЛ/94, № 04.01-12 ПСЛ/195, № 109, № 110 (надалі договори).

Пунктами 1.1 договорів встановлено, що балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівель поліклініки, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Теплична, буд. 18, загальною площею 953 кв.м., утримання прибудинкової території, а також утримання медичного персоналу поліклініки (послуги, заробітна плата), а користувач бере участь у зазначених витратах балансоутримувача пропорційно до кількості працівників користувача, які обслуговуються у поліклініці, якщо інше не впливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором.

На момент підписання договору № 03.01-12 ПСЛ/94 в поліклініці обслуговується 49 працівників, договору № 04.01-12 ПСЛ/195 - 128 працівників, договору № 109 - 60 працівників, договору № 110 - 41 працівників користувача. Кількість працівників користувача щоквартально уточнюється сторонами шляхом письмової інформації балансоутримувачу (п. 1.2 договорів).

Відповідно до п. 2.1.1, п. 2.2.2 договорів балансоутримувач зобовязався: забезпечити виконання всього комплексу робіт, повязаних з обслуговуванням та утриманням будівлі і прибудинкової території, та створення необхідних умов здійснення діяльності поліклініки та роботи її персоналу; не пізніше 5 числа поточного місяця вносити плату на рахунок балансоутримувача будівлі за обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будівлі, технічне обслуговування та ремонт будівлі, за утримання персоналу поліклініки, а також за комунальні послуги. Оплата здійснюється користувачем на підставі рахунку балансоутримувача.

Згідно з п. 2.2.4 договорів користувач щоквартально зобовязався надсилати балансоутримувачу інформацію про кількість його працівників.

ОСОБА_1 обєднаною державною фінансовою інспекцією 23.12.2013 р., відповідно до п. 2.8 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції України на ІV квартал 2013 року та на підставі направлень на проведення ревізії від 25.11.2013 р. № 183, № 184, від 02.12.2013 р. № 193, № 194, № 195 проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектний інститут титану» (позивача у справі) за період з 01.07.2012 по 31.10.2013 р.

В ході перевірки встановлено, що за період з 01.07.2012 р. по 31.10.2013 р. ДП «ДНДП Інститут титану» укладені договори з ДП «ЗТМК» на відшкодування витрат на утримання поліклініки, а саме: від 01.01.2012 р. № 03.01-12 ПСЛ, від 03.01.2012 р. № 04.01-12 ПСЛ, від 01.02.2013 р. № 109 та № 110. За результатами перевірки складено ОСОБА_1 № 001-21/14 від 23.12.2013 р.

З метою документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, ревізійною комісією проведена зустрічна перевірка на ДП «ЗТМК», за результатами якої встановлено, що будівля поліклініки, яка знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вул. Теплична, буд. 18 рахується на балансі ДП «ЗТМК», згідно наданої оборотно-сальдової відомості по рахунку 103 «Будинки і споруди».

В ході зустрічної перевірки встановлено, що за період з 01.07.2012 р. по 31.10.2013 р. ДП «ДНДП Інституту титану» отримано актів здачі-приймання робіт по утриманню поліклініки ДП «ЗТМК» на загальну суму 56444,74 грн. та перераховано кошти на підставі договорів: від 03.01.2012 р. № 03.01-12 ПСЛ, № 04.01-12 ПСЛ, від 01.02.2013 р. № 109 та № 110.

Згідно з визначенням термінології медичне обслуговування це ліцензійна діяльність у сфері охорони здоровя, що не обовязково обмежується медичною допомогою (ст. 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоровя»). Аналогічне зазначено Міністерством охорони здоровя України у п. 2.2 Наказу Міністерства охорони здоровя № 49 від 02.02.2011 р. «Медична практика провадиться субєктами господарювання на підставі ліцензії за умови виконання кваліфікаційних, організаційних, інших спеціальних вимог, встановлених цими Ліцензійними умовами». Медична практика вид господарської діяльності у сфері охорони здоровя, який провадиться з метою надання видів медичної допомоги, визначених законом, та медичного обслуговування (п. 1.3 Наказу МОЗ).

Отже, враховуючи вищенаведене, за висновками ОСОБА_1 обєднаної державної фінансової інспекції ДП «ЗТМК» здійснював господарську діяльність з надання медичних послуг в порушення вимог п. 20 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», п. 1.2, 1.4, 2.2 Наказу МОЗ № 49 від 02.02.2011 р.

Внаслідок вищезазначеного ДП «ДПДП Інститут титану», в порушення ст. 75 ГК України, здійснено витрати, які не повязані з функціями установи та не передбачені фінансовим планом та Колективним договором ДП «ДНДП Інститут титану» на 2012-2013 роки за період з 01.07.2012 р. по 31.10.2013 р. на загальну суму 51988,05 грн., а саме відповідно до договорів про відшкодування витрат на утримання поліклініки, укладених з ДП «ЗТМК», згідно виставлених рахунків за відшкодування витрат на утримання поліклініки, яка рахується на балансі ДП «ЗТМК», що підтверджено проведеною зустрічною звіркою в ДП «ЗТМК».

Таким чином, у звязку з допущеним порушенням, ДП «ДНДП Інститут титану» завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 51988,05 грн.

Враховуючи виявлені порушення, ОСОБА_1 обєднана державна фінансова інспекція 09.01.2014 р. спрямувала на адресу позивача вимогу № 001-14/0015 щодо усунення порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності ДП «ДНДП Інститут титану», відповідно до якої вимагала: розірвати договори про відшкодування витрат на утримання поліклініки; відобразити дебіторську заборгованість за ДП «ЗТМК», щодо якого здійснено безпідставні витрати; стягнути з ДП «ЗТМК» кошти у сумі 51988,05 грн. за утримання поліклініки.

Проаналізувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, серед яких вказано правочини і договори, визначено статтею 11 ЦК України.

Статей 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частинами 1 та 2 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Враховуючи правову природу укладених договорів, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з надання послуг.

Нормами ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Положеннями ст. 180 ГК України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними. У разі визнання погодженої сторонами в договорі ціни такою, що порушує вимоги антимонопольно-конкурентного законодавства, антимонопольний орган має право вимагати від сторін зміни умови договору щодо ціни. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Отже, предметом господарського договору є господарські зобов'язання, за якими боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Істотними умовами договору про надання послуг є: предмет - опис послуги, яка надається; плата (розмір, строки оплати, порядок оплати) - якщо договір є оплатним; строк дії договору.

Як свідчать матеріали справи, учасниками правочинів узгоджені предмет послуг відшкодування витрат на утримання поліклініки, ціна послуг додаток № 1 до договорів «розрахунок планових витрат на утримання поліклініки» та строк дії договорів пункти 5.1.

Сторонами договори виконувалися, що свідчить про відповідність наслідків їх укладення інтересам позивача та відповідача-2, тобто договори спрямовані на реальне настання правових наслідків, передбачених ними, з чого слідує про відсутність правових підстав для визнання договорів недійсними.

ОСОБА_1 обєднаної державної фінансової інспекції № 001-21/14 від 23.12.2013 р., в якому зазначено про наявність порушення ДП «ДНДП Інститут титану» положень ст. 75 ГК України та безпідставність перерахування витрат на утримання поліклініки у розмірі 51988,05 грн., не є підставою для визнання спірних правочинів недійсними та, відповідно, відшкодування понесених позивачем витрат на утримання поліклініки у розмірі 51988,05 грн.

Досліджені в ході ревізії обставини щодо господарської діяльності позивача, а саме «відсутність ліцензій на проведення медичної практики» не впливають на умови договірних відносин сторін спору, оскільки предметом договорів є «відшкодування витрат на утримання поліклініки» і учасниками правочину не зясовувалось/визначалось наявність або відсутність у балансоутримувача ліцензій на проведення медичної практики передбаченої Законом України «Основи законодавства України про охорону здоровя» і Наказом Міністерства охорони здоровя № 49 від 02.02.2011 р.

Відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 84 ГПК України у мотивувальній частині рішення вказуються обставини справи, докази на підставі яких прийнято рішення. Таким чином, рішення господарського суду не може бути викладено нечітко та ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суд дійшов висновку, що вимоги позивача до відповідача-1 є необґрунтованими і не доведеними, ґрунтуються на припущеннях, тому у задоволенні позову з підстав, які викладені в позовній заяві, відмовляється повністю.

Щодо відповідача-2 (Державне підприємство «ОСОБА_1 титано-магнієвий комбінат» суд зазначає наступне: згідно з спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних особі та фізичних осіб підприємців від 30.12.2015 р. № 21593705 державне підприємство «ОСОБА_1 титано-магнієввий комбінат» 29.10.2015 р. припинено за рішенням засновників, про що зроблено запис № 9028521.

Таким чином, на момент вирішення спору по суті діяльність юридичної особи - відповідача-2 припинено.

Враховуючи положення п. 6 ст. 80 ГПК України, припинення діяльності субєкта господарювання - державного підприємства «ОСОБА_1 титано-магнієввий комбінат», є підставою для припинення провадження у справі щодо нього.

Судовий збір покладається на позивача, відповідно до статті 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, п. 6 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові до товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 титано-магнієвий комбінат» - відмовити.

2. В позові до Державного підприємства «ОСОБА_1 титано-магнієввий комбінат» - провадження у справі припинити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 25 лютого 2016 р.

Суддя В.В. Носівець