ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Справа № 910/13767/15

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Овечкіна В.Е. - головуючого,
Корнілової Ж.О. - доповідача,
Бондаря С.В.,
розглянувши касаційну скаргу
публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 19.11.2015
у справі№ 910/13767/15 Господарського суду міста Києва
за позовомприватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс"
допублічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача:ОСОБА_4
про стягнення збитків у порядку регресу у розмірі 19166,37 грн.
за участю представників сторін
від позивача: не з'явились,
від відповідача: Дзера С.М. (довіреність від 16.09.2015 № 222-1),
ід третьої особи: не з'явились,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Європейський страховий альянс" у травні 2015 року звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2" про стягнення 19166,37 грн. збитків у порядку регресу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі № 910/13767/15 (суддя Нечай О.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження виконання працівником відповідача (третьою особою) своїх трудових (службових) обов'язків під час завдання шкоди, в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди, тому завдана шкода працівником відповідача не під час виконання своїх трудових обов'язків не підлягає відшкодуванню відповідачем.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 у справі № 910/13767/15 (у складі колегії суддів: Суліма В.В. - головуючого, Гаврилюка О.М., Федорчука Р.В.) рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі № 910/13767/15 скасовано, і прийнято нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2", або з будь-якого іншого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс", або на будь-який інший рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, 19166,37 грн. збитків та 1827 грн. судових витрат. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2", або з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс", або на будь-який інший рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду 2009,70 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 у справі № 910/13767/15 Господарського суду міста Києва, публічне акціонерне товариство "Трест Київпідземшляхбуд-2" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 скасувати, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі № 910/13767/15 Господарського суду міста Києва залишити в силі.

У касаційній скарзі заявник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника відповідача, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю "МЕТРО Кеш Енд Кері Україна" (страхувальник) та приватним акціонерним товариством "Європейський страховий альянс" (страховик) 01.08.2012 укладено договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів № 1035860, відповідно до якого позивачем застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля марки "Нісан", державний номерний знак НОМЕР_1.

У місті Києві на проспекті Бажана-Григоренка 18.06.2013 о 20 год. 25 хв., ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом "Мерседес", державний номерний знак НОМЕР_2, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_9, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 12.07.2013 у справі № 753/10260/13-п ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 340,00 грн. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку вих. № С13-720 від 22.08.2013, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_4, станом на 22.08.2013, складає 13274,85 грн.

Позивачем складено та підписано страховий акт № 1113/13/50/ТР/00/2 від 03.10.2013, згідно з яким, пошкодження автомобіля марки "Нісан", державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок ДТП, яка сталась 18.06.2013 о 20 год. 25 хв. у місті Києві по проспекту Бажана-Григоренка, визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування у розмірі 19166,38 грн.

На підставі страхового акта № 1113/13/50/ТР/00/2 від 03.10.2013 позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 19166,38 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 5539 від 18.10.2013 на суму 18166,37 грн. та № 5541 від 21.10.2013 на суму 1000 грн.

Згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України, статтею 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом першої інстанції 02.06.2015 направлено судовий запит до Моторного (транспортного) страхового бюро України з проханням надати суду інформацію щодо номера полісу, страховика та страхувальника, типу полісу, ліміту відповідальності та розміру франшизи передбаченої у вказаному полісі, за яким застраховано цивільно-правову відповідальність осіб при експлуатації транспортного засобу марки "Мерседес", державний номерний знак НОМЕР_2, станом на 18.06.2013.

З отриманої відповіді від Моторного (транспортного) страхового бюро України від 11.06.2015 № 7/2-28/16658 вбачається відсутність полісу договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного по відношенню до транспортного засобу марки "Мерседес", державний номерний знак НОМЕР_2, станом на 18.06.2013.

Позивач звертався до суду з позовом до ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія", як до страхувальника винної у ДТП особи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.06.2014 у справі № 910/3211/14 відмовлено у задоволенні позову ПрАТ "Європейський страховий альянс" до ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення 13274,85 грн., оскільки судом встановлено, що відповідальність водія автомобіля "Мерседес", державний номерний знак НОМЕР_2, станом на час ДТП не була застрахована у ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія". Вказане рішення суду набрало законної сили.

Судами встановлено, що позивачем 09.12.2014 направлено відповідачу претензію № 3747/8 про відшкодування шкоди, завданої третьою особою в результаті скоєння ДТП, у розмірі 19166,37 грн. Вказана претензія залишена без відповіді.

Згідно з частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України встановлено загальні правила відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, заподіяну їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв'язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття, зокрема, перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов'язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 працював водієм у відповідача у період з 01.02.2012 по 30.09.2013, що підтверджується наказом про прийняття на роботу № 15-К від 01.02.2012 та наказом про припинення трудового договору № 105-К від 30.09.2013.

Відповідно до копії наказу № 05-К від 14.01.2013, ОСОБА_4 14.01.2013 переведено з водія Газ-33023 на водія Skoda Octavia.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з відповідачем, що не заперечується відповідачем, водія прийнято на роботу з нормальною тривалістю робочого часу. Проте відповідачем не надано доказів того, що 20 год. 25 хв. не являється робочим часом.

Відповідно до пункту 2.5 наказу Міністерства транспорту України № 18 від 17.01.2002, при підсумковому обліку робочого часу водія нормальна тривалість щоденної роботи (зміни) може бути встановлена не більше 10 годин. Тривалість робочого дня (зміни) може бути збільшена до 12 годин у тому разі, коли час безпосереднього керування автотранспортним засобом протягом робочого дня (зміни) не перевищує 9 годин.

Суд апеляційної інстанції правомірно не погодився з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_4 заподіяв шкоду не у зв'язку з виконанням трудових обов'язків.

Крім цього, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано пояснень на якій правовій підставі водій керував транспортним засобом.

Доказів щодо викрадення автомобіля (заяви в міліцію, відкриття кримінальної чи адміністративної справи, чи притягнення ОСОБА_4 до відповідальності у зв'язку з протиправним заволодінням, управлінням або пошкодження автомобіля) матеріали справи не містять.

Суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, постанова Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 у справі № 910/13767/15 Господарського суду міста Києва підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 у справі № 910/13767/15 Господарського суду міста Києва залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 у справі № 910/13767/15 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий, суддяОвечкін В.Е.
Судді:Корнілова Ж.О.
Бондар С.В.