ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2016 р. Справа № 911/5398/15

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Ветта»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1»

про стягнення 440 581,47 грн

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. б/н від 02.09.2015);

ОСОБА_2 (дов. б/н від 22.09.2015);

від відповідача не зявилися.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Ветта» (далі позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАЙ-1» (далі відповідач) про стягнення 440 581,47 грн боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань з оплати отриманого згідно договору поставки № 4/731 від 08.02.2012 товару.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.12.2015 порушено провадження у справі № 911/5398/15, розгляд справи призначено на 21.01.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.01.2016 розгляд справи відкладено на 11.02.2016.

11.02.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшли клопотання про долучення до справи додаткових доказів (вх. №3044/16 від 11.02.2016), додаткові письмові пояснення (вх. 3042/16 від 11.02.2016) та клопотання щодо покладення на відповідача витрат позивача на послуги адвоката у розмірі 8 000,00 грн (вх. №3043/16 від 11.02.2016).

Відповідач не скористався своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

У судовому засіданні 11.02.2016 представник позивача підтримав позов повністю.

Представник відповідача в судове засідання 11.02.2016 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

08.02.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-Ветта» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Край-2» (Покупець) укладено договір поставки №4/731, згідно якого постачальник постачає і передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує товари згідно з замовленням покупця (додаток №1 бланк замовлення) та товаросупровідною документацією, які складають невідємну частину договору.

Відповідно до п. 2.9 договору постачальник буде вважатися такий, який виконав зобовязання поставки товару, якщо він поставив товари в магазин, зазначений у замовленні покупця, із усією супроводжувальною документацією, яка вимагається чинними законодавством України та цим договором, і якщо внаслідок прийняття було встановлено, що товари повністю відповідають вимогам, передбаченим законодавством України, умовами замовлення покупця та цьому договору.

Згідно п. 3.1 договору постачальник поставляє, а покупець оплачує товари за цінами, зазначеними у специфікації (додаток №2), затвердженої сторонами.

Пунктом 3.3 договору визначено, що покупець здійснює вчасний розрахунок за товари. Оплата виконується шляхом банківського переказу на рахунок постачальника, зазначений у ст. 9 цього договору протягом терміну платежу зазначеного у п. 1.1 додатку №3 «Спеціальні умови», за умови, що сума платежу не менше 50,00 грн, та що постачальник надасть належним чином оформлені рахунки та накладні (у формі відповідно до інструкцій покупця) на адресу покупця, яка вказана у ст. 9. Якщо постачальник не надасть рахунки та накладні вчасно, покупець має право затримати розрахунок на відповідний час затримки у наданні документів. Покупець зобовязаний попередити постачальника про недоліки у одержаних рахунках-фактурах та/чи накладних. Рахунки-фактури без номеру замовлення будуть відсилатись назад та не будуть оплачуватись покупцем.

Пунктом 8.1 договору визначено, договір укладений строком до 31.12.2012. Строк дії договору автоматично подовжується на додаткові однорічні терміни у випадку, якщо не менше ніж за 30 днів до закінчення його строку дії будь-яка сторона не повідомить іншу сторону у письмовій формі про свій намір припинити його дію.

20.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-Ветта» (Постачальник), Товариством з обмеженою відповідальністю «Край-2» (первісний покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Край-1» (новий покупець) укладено додаткову угоду до договору поставки №4/731 від 08.02.2012, згідно якої сторони дійшли згоди про заміну сторони покупця з ТОВ «Край-2» на ТОВ «Край-1».

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав зобовязання по договору поставки, поставив відповідачу товар, водночас, відповідач свого обвязку з оплати поставленого товару виконав не в повному обсязі.

Так, судом встановлено, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 2 187 881,47 грн, що підтверджується видатковими накладними, наявними в матеріалах справи, податковими накладними та листом Тетіївської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області №935/10-23-15-1 від 12.10.2015.

Відповідач частково розрахувався за поставлений згідно договору поставки №4/731 від 08.02.2012 товар, сплативши при цьому 1 730 000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та виписками по рахунку позивача.

Таким чином, за відповідачем наявна заборгованість з оплати отриманого товару у розмірі 457 881,47 грн (2 187 881,47 (поставлено товару) 1 730 000,00 грн (здійснено оплати)).

03.08.2016 позивач на адресу відповідача направив вимогу від 02.08.2015, згідно якої ТОВ «Альфа-Ветта» просило терміново погасити заборгованість у розмірі 440 581,47 грн.

Зазначена вимога залишилась без відповіді та задоволення.

Предметом позову є вимоги про стягнення 440 581,47 грн боргу.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України (абзац перший п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» № 14 від 17.12.2013р.).

Крім того, судом встановлено, що позивач звертаючись з позовом у поданому розрахунку зазначає, зокрема, оплату відповідача у розмірі 17 300,00 грн з посиланням на банківську виписку від 31.12.2014.

Однак, до матеріалів справи не надано доказів, які б підтверджували зазначену оплату, банківська виписка від 31.12.2014 відсутня.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем згідно договору поставки № 4/731 від 08.02.2012 становить 457 881,47 грн.

Позивач, в свою чергу, просить суд стягнути з відповідача 440 581,47 грн.

З огляду на вищезазначене, враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення не погашено, вимога позивача про стягнення з відповідача 440 581,47 грн боргу згідно договору поставки № 4/731 від 08.02.2012, враховуючи додаткову угоду до нього, підлягає задоволенню повністю, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог.

Крім того, позивач просив суд стягнути відповідача 8 000,00 грн витрат, повязаних з оплатою послуг адвоката.

В обґрунтування витрат позивача, суду надано:

- копію договору про надання послуг адвоката №15/07/15-АВ, укладений 15.07.2015 між позивачем та Адвокатським бюром «Євстігнєєва»;

- копію виписки по рахунку про зарахування 8 000,00 грн за послуги адвоката згідно договору №15/07/15-АВ, сплачених ТОВ «Альфа-Ветта»;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 №227/н від 26.06.2006;

- копію сертифіката ОСОБА_1 №256/Е від 22.07.2014 ;

- копію атестата доцента ОСОБА_1 серії 12ДЦ №036630 від 21.11.2013;

- копію диплома кандидата наук ОСОБА_1 ДК №057337 від 10.02.2010;

- копію статуту Адвокатського бюро «Євстігнєєва»;

- копію виписки з ЄДРПОУ Адвокатського бюро «Євстігнєєва».

Приписами ч. 1 ст. 44 та ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

У відповідності до п. 6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Враховуючи наведене, беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового слухання, участь адвоката у судових засіданнях, наявність у матеріалах справи адвокатських запитів щодо витребування доказів від податкової інспекції, суд дійшов висновку про задоволення клопотання позивача про стягнення 8 000,00 грн. витрат, повязаних з оплатою послуг адвоката.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАЙ-1» (08120, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Бузова, вул. Леніна, буд. 215А, кімната 3; ідентифікаційний код 22863249) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Ветта» (18034, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Ярослава Галана, буд. 7; ідентифікаційний код 31332944) 440 581 (чотириста сорок тисяч пятсот вісімдесят одну гривню) 47 коп. основного боргу, 8 000 (вісім тисяч гривень) 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката та 6 608 (шість тисяч шістсот вісім гривень) 72 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 17.02.2016

Суддя В.М. Антонова