ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.02.2016 Справа №905/176/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Величко Н.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ, ,

до відповідача, Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м.Краматорськ Донецької області, ,

про стягнення 36 219,51 грн.,-

за участю уповноважених представників:

від позивача: не зявився,

від відповідача: ОСОБА_1 за довіреністю, -

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ, звернулась до господарського суду Донецької області з позовною заявою №31/13-4911 від 30.12.2015р. до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м.Краматорськ Донецької області, про стягнення 36 219,51грн., у тому числі 24 843,24грн. суми основного боргу, 4 171,87грн. суми пені, 1 062,71грн. штрафу, 5 548,32грн. інфляційних витрат та 593,37грн. сума 3% річних від простроченої суми основного боргу.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/176/16 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 12.01.2016р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/176/16.

В подальшому розгляд справи відкладався відповідно до приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору про реструктуризацію заборгованості №14/12-225 від 28.05.2012р. із відповідачем, неналежне виконання останнім своїх зобов'язань за ним щодо внесення оплати вартості поставленого природного газу згідно затвердженого сторонами графіку погашення заборгованості, внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, штрафу, інфляційних витрат, 3% річних.

На підтвердження викладених обставин позивачем наведено розрахунок позовних вимог; надано у копіях: договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-225 від 28.05.2012р., розрахунок боргу станом на 30.11.2015р., акт звіряння розрахунків станом на 31.03.2012р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.11-16, 258, 525, 526, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 216-217, 232, 264-265 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 35, 49, 54-57, 61, 64, 66, 67, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

28.01.2016р. представником позивача через канцелярію господарського суду Донецької області надано лист №б/н від 22.01.2016р., яким повідомлено про відсутність на розгляді іншого суду даних позовних вимог, разом із витягом безкоштовного запиту з офіційного веб-сайту Міністерства юстиції України (Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) щодо відповідача, витяг з офіційного веб-сайту Вищого господарського суду України на підтвердження відсутності відомостей стосовно існування відносно відповідача справи про банкрутство, довіреності на представника.

02.02.2016р. представником позивача, із супровідним листом №б/н від 29.01.2016р., до матеріалів справи долучено платіжні доручення №156 від 18.06.2012р., № від 30.07.2012р., №212 від 23.08.2012р., №223 від 06.09.2012р., №306 від 22.11.2012р., №309 від 23.11.2012р., № від 22.02.2013р., № від 15.03.2013р., № від 31.05.2013р., № від 27.08.2013р., № від 14.11.2013р., №663 від 31.01.2014р., довіреність на представника.

23.02.2016р. представником відповідача надано відзив №юр/450 від 22.02.2016р., відповідно до якого позовні вимоги визнано в частині суми основного боргу в розмірі 24 843,24 грн., в частині нарахованих інфляційних витрат, 3% річних, пені та штрафу заперечує, оскільки вважає виникнення затримки розрахунків з поважних причин, зауважує на наявності воєнного конфлікту та існування суми заборгованості споживачів, за цих обставин, у розмірі 372,6 млн. грн., підкреслює невідповідність тарифів на послуги теплопостачання їх собівартості та відсутність вини підприємства у виникненні вказаних обставин, посилається на обставини непереборної сили; також вказано про невірний розрахунок пені, штрафу та інфляційних витрат, приведено контррозрахунок цих вимог.

Разом із відзивом суду представлено копії: балансу (звіт про фінансовий стан) на 30.09.2015р., звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2015р., статуту підприємства разом із змінами до нього, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 22.12.2015р..

Документи долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судове засідання 23.02.2016р. не зявився, причин неявки не повідомив.

Представник відповідача у судовому засіданні 23.02.2016р. визнав позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу, в іншій частині просив відмовити, з підстав викладених у представленому суду відзиві.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

28.05.2012р. між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (Кредитор) та Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» (Боржник) укладено договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-225, згідно з яким в порядку та на умовах, визначених цим договором, Кредитор та Боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу, що виникла у Боржника перед Кредитором за договором поставки природного газу від 23.09.2009р. №06/09-1272-БО-6.

Відповідно до п.2.1 договору №14/12-225 від 28.05.2012р. загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно до п.1.1, складає 331 243,69 грн. станом на 31.03.2012р., що підтверджується актом звірки розрахунків (акт звіряння розрахунків а.с.42).

За визначеннями п.2.2 договору Боржник зобовязується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п.2.1 цього договору, шляхом сплати зобовязання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості, зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від Боржника на рахунок Кредитора у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню, а саме (зазначається в частині спірного періоду):

Рік погашення Місяць погашенняСума, яка підлягає сплаті, грн.Строк, до якого повинен бути здійснений платіж
2012червень1 380,6730.06.2012
2012липень1380,1831.07.2012
2012серпень1380,1831.08.2012
2012вересень1380,1830.09.2012
2012жовтень1380,1831.10.2012
2012листопад1380,1830.11.2012
2012грудень1380,1831.12.2012
2013січень1380,1831.01.2013
2013лютий1380,1828.02.2013
2013березень1380,1831.03.2013
2013квітень1380,1830.04.2013
2013травень1380,1831.05.2013
2013червень1380,1830.06.2013
2013липень1380,1831.07.2013
2013серпень1380,1831.08.2013
2013вересень1380,1830.09.2013
2013жовтень1380,1831.10.2013
2013листопад1380,1830.11.2013
2013грудень1380,1831.12.2013
2014січень1380,1831.01.2014
2014лютий1380,1828.02.2014
2014березень1380,1831.03.2014
2014квітень1380,1830.04.2014
2014травень1380,1831.05.2014
2014червень1380,1830.06.2014
2014липень1380,1831.07.2014
2014серпень1380,1831.08.2014
2014вересень1380,1830.09.2014
2014жовтень1380,1831.10.2014
2014листопад1380,1830.11.2014
2014грудень1380,1831.12.2014
2015січень1380,1831.01.2015
2015лютий1380,1828.02.2015
2015березень1380,1831.03.2015
2015квітень1380,1830.04.2015
2015травень1380,1831.05.2015
2015червень1380,1830.06.2015
2015липень1380,1831.07.2015
2015серпень1380,1831.08.2015
2015вересень1380,1830.09.2015
2015жовтень1380,1831.10.2015
2015листопад1380,1830.11.2015
Згідно п.2.3 договору зобовязання Боржника по сплаті чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок Кредитора грошових коштів в термін та сумі, встановлених у п.2.2 цього договору на відповідний місяць.

За відсутності заборгованості (прострочення сплати) по платежах поточного місяця та попередніх місяців згідно графіка, передбаченого п.2.2 договору, Боржник має право дострокового погашення заборгованості, строк погашення якої не настав (п.2.4 договору).

У випадку, якщо у Боржника існує прострочення оплати щомісячних платежів за попередні місяці, Кредитор зараховує кошти, що надійшли від Боржника як погашення заборгованості за простроченими платежами попередніх місяців незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу (п.2.5 договору).

Пунктом 5.1 договору встановлено, що він набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє до 31.05.2032р., а в частині виконання зобовязань за договором до їх повного здійснення.

Означений договір містить підписи з боку обох сторін, що скріплені печатками підприємств.

Зауважень щодо укладання договору №14/12-225 від 28.05.2012р. або доказів, що спростовують факт вчинення такого правочину суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Відтак, договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-225 від 28.05.2012р. є укладеним між позивачем і відповідачем, та таким, що породжує встановлені ним права та обовязки для сторін.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, п.2.2 договору визначено, що грошові кошти по платежах поточного місяця згідно графіка повинні надходити від Боржника на рахунок Кредитора у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, у якому платіж підлягає виконанню.

Доказів зміни строку сплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Разом з тим, зважаючи на дані, які містить розрахунок боргу, що підтверджено платіжними дорученнями №156 від 18.06.2012р., № від 30.07.2012р., №212 від 23.08.2012р., №223 від 06.09.2012р., №306 від 22.11.2012р., №309 від 23.11.2012р., № від 22.02.2013р., № від 15.03.2013р., № від 31.05.2013р., № від 27.08.2013р., № від 14.11.2013р., №663 від 31.01.2014р., відповідачем внесено платежі червня 2012р. травня 2014р. у загальній сумі 33 124,81 грн.

Отже, як вбачається з фактичних обставин справи, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, за станом на 30.11.2015р. грошове зобовязання Боржника перед Кредитором з внесення планових платежів червня 2014р. листопада 2015р. у загальній сумі 24 843,24 грн. у встановлені договором строки, як і на час розгляду справи, не виконано.

Зі змісту відзиву №юр/450 від 22.02.2016р. на позовну заяву, відповідачем визнано позовні вимоги в розмірі 24 843,24 грн.

Відповідно до ч.5 ст.22 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов повністю або частково. При цьому, згідно ч.6 цієї статті суд не приймає визнання позову, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронюваних законом інтересів.

За змістом ч.5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, визнання позову відповідачем є підставою для прийняття рішення про задоволення позову за умови, якщо дії відповідача не суперечать законодавству і не порушують охоронюваних інтересів інших осіб.

В контексті означених норм, суд зауважує на наступному.

По-перше, визнання позову опосередковано належною письмовою формою, визначеною ч.1 ст.78 Господарського процесуального кодексу України.

По-друге, визнання позову здійснено уповноваженою на вчинення такої процесуальної дії особою ОСОБА_1 (на підставі довіреності №юр/2955 від 30.12.2015р.).

По-третє, сторонами у розглядуваних правовідносинах є лише позивач та відповідач, отже, судом не вбачається підстав для порушення прав і обовязків інших осіб внаслідок визнання відповідачем грошових вимог позивача за вказаними правовідносинами.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення основного боргу за платежами червня 2014р. листопада 2015р. відповідно до договору про реструктуризацію заборгованості №14/12-225 від 28.05.2012р. підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме у сумі, що становить 24 843,24 грн.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на несвоєчасність внесення платежів за договором №14/12-225 від 28.05.2012р. позивачем нараховано інфляційні витрати за прострочення виконання основного зобовязання грудня 2012р., січня, липня, вересня 2013р., червня 2014р. жовтня 2015р. у загальній сумі 5 548,32 грн. (нарахування здійснено за зобовязанням грудня 2012р. на суму 1 380,18 грн. за період січень 2013р.; на суму 2 760,36 грн., що складається з зобовязань грудня 2012р. та січня 2013р. за період лютий 2013р.; за зобовязанням липня 2013р. на суму 1 380,18 грн. за період серпень 2013р.; за зобовязанням вересня 2013р. на суму 1 380,18грн. за період жовтень 2013р.; за зобовязанням червня 2014р. на суму 1 380,18грн. за період липень 2014р.; на суму 2 760,36грн., що складається з зобовязань червня-липня 2014р. за період серпень 2014р.; на суму 4 140,54грн., що складається з зобовязань червня-серпня 2014р. за період вересень 2014р.; на суму 5 520,72грн., що складається з зобовязань червня-вересня 2014р. за період жовтень 2014р.; на суму 6 900,90грн. за зобовязаннями червня-жовтня 2014р. за період листопад 2014р.; на суму 8 281,08грн. за зобовязаннями червня-листопада 2014р. за період грудень 2014р.; на суму 9 661,26грн. за зобовязаннями червня-грудня 2014р. за період січень 2015р.; на суму 11 041,44грн. за зобовязаннями червня 2014р. - січня 2015р. за період лютий 2015р.; на суму 12 421,62грн. за зобовязаннями червня 2014р. - лютого 2015р. за період березень 2015р.; на суму 13 801,80грн. за зобовязаннями червня 2014р. - березня 2015р. за період квітень 2015р.; на суму 15 181,98грн. за зобовязаннями червня 2014р. квітня 2015р. за період травень 2015р.; на суму 16 562,16грн. за зобовязаннями червня 2014р. - травня 2015р. за період червень 2015р.; на суму 17 942,34грн. за зобовязаннями червня 2014р. - червня 2015р. за період липень 2015р.; на суму 19 322,52грн. за зобовязаннями червня 2014р. - липня 2015р. за період серпень 2015р.; на суму 20 702,70грн. за зобовязаннями червня 2014р. - серпня 2015р. за період вересень 2015р.; на суму 22 082,88 грн. за зобовязаннями червня 2014р. - вересня 2015р. за період жовтень 2015р. та на суму 23 463,06грн. за зобовязаннями червня 2014р. - жовтня 2015р. за період листопад 2015р.).

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Відтак, застосований позивачем розрахунок інфляційних витрат суперечить вищевикладеним приписам постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями), адже проведений не за кожним зобовязанням окремо, і тому є не вірним та не може бути прийнятий для нарахування цих вимог.

Здійснив перерахунок інфляційних витрат, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», у межах визначеного позивачем періоду, суд дійшов висновку про задоволення інфляційних витрат у межах заявлених позовних вимог, оскільки за розрахунком суду їх загальний розмір становить суму, більшу ніж заявлено до стягнення

Одночасно, позивачем заявлено до стягнення 3% річних 593,37 грн. (нарахування здійснено за зобовязанням жовтня 2012р. на суму 1 380,18р. за період з 01.11.2012р. по 21.11.2012р.; за зобовязанням грудня 2012р. на суму 1 380,18 грн. за період з 01.01.2013р. по 31.01.2013р.; на суму 2 760,36 грн., що складається з зобовязань грудня 2012р. та січня 2013р. за період з 01.02.2013р. по 21.02.2013р.; за зобовязанням липня 2013р. на суму 1 380,18 грн. за період з 01.08.2013р. по 26.08.2013р.; за зобовязанням вересня 2013р. на суму 1 380,18грн. за період з 01.10.2013р. по 31.10.2013р.; на суму 2 760,36грн., що складається з зобовязань вересня-жовтня 2013р. за період з 01.11.2013р. по 13.11.2013р.; за зобовязанням червня 2014р. на суму 1 380,18грн. за період з 01.07.2014р. по 31.07.2014р.; на суму 2 760,36грн., що складається з зобовязань червня-липня 2014р. за період з 01.08.2014р. по 31.08.2014р.; на суму 4 140,54грн., що складається з зобовязань червня-серпня 2014р. за період з 01.09.2014р. по 30.09.2014р.; на суму 5 520,72грн., що складається з зобовязань червня-вересня 2014р. за період з 01.10.2014р. по 31.10.2014р.; на суму 6 900,90грн. за зобовязаннями червня-жовтня 2014р. за період з 01.11.2014р. по 30.11.2014р.; на суму 8 281,08грн. за зобовязаннями червня-листопада 2014р. за період з 01.12.2014р. по 31.12.2014р.; на суму 9 661,26грн. за зобовязаннями червня-грудня 2014р. за період з 01.01.2015р. по 31.01.2015р.; на суму 11 041,44грн. за зобовязаннями червня 2014р. - січня 2015р. за період з 01.02.2015р. по 28.02.2015р.; на суму 12 421,62грн. за зобовязаннями червня 2014р.-лютого 2015р. за період з 01.03.2015р. по 31.03.2015р.; на суму 13 801,80грн. за зобовязаннями червня 2014р.-березня 2015р. за період з 01.04.2015р. по 30.04.2015р.; на суму 15 181,98грн. за зобовязаннями червня 2014р. квітня 2015р. за період з 01.05.2015р. по 31.05.2015р.; на суму 16 562,16грн. за зобовязаннями червня 2014р. - травня 2015р. за період з 01.06.2015р. по 30.06.2015р.; на суму 17 942,34грн. за зобовязаннями червня 2014р. - червня 2015р. за період з 01.07.2015р. по 31.07.2015р.; на суму 19 322,52грн. за зобовязаннями червня 2014р. - липня 2015р. за період з 01.08.2015р. по 31.08.2015р.; на суму 20 702,70грн. за зобовязаннями червня 2014р. - серпня 2015р. за період з 01.09.2015р. по 30.09.2015р.; на суму 22 082,88 грн. за зобовязаннями червня 2014р. - вересня 2015р. за період з 01.10.2015р. по 31.10.2015р.; на суму 23 463,06грн. за зобовязаннями червня 2014р. - жовтня 2015р. за період з 01.11.2015р. по 30.11.2015р. та на суму 24843,24грн. за зобовязаннями червня 2014р. листопада 2015р. за період з 01.12.2015р. по 24.12.2015р.).

Пунктом 3.1 наведеного договору про реструктуризацію заборгованості сторони обумовили, що за невиконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до цього договору та чинного законодавства України.

За прострочення виконання зобовязань, вказаних у п.2.2 договору, Боржник зобовязується сплатити Кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% від суми простроченого платежу.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобовязання становить 4 171,87 грн. (нарахування здійснено за зобовязанням липня 2014р. з 01.01.2015р. по 31.01.2015р. на суму 1380,18грн., за зобовязанням серпня 2014р. з 01.01.2015р. по 28.02.2015р. на суму 1380,18грн., за зобовязанням вересня 2014р. з 01.01.2015р. по 31.03.2015р. на суму 1380,18грн., за зобовязанням жовтня 2014р. з 01.01.2015р. по 30.04.2015р. на суму 1380,18грн., за зобовязанням листопада 2014р. з 01.01.2015р. по 31.05.2015р. на суму 1380,18грн., за зобовязанням грудня 2014р. з 01.01.2015р. по 30.06.2015р. на суму 1380,18грн., за зобовязанням січня 2015р. з 01.02.2015р. по 31.07.2015р. на суму 1380,18грн., за зобовязанням лютого 2015р. з 01.03.2015р. по 31.08.2015р. на суму 1380,18грн., за зобовязанням березня 2015р. з 01.04.2015р. по 30.09.2015р. на суму 1380,18грн., за зобовязанням квітня 2015р. з 01.05.2015р. по 31.10.2015р. на суму 1380,18грн., за зобовязанням травня 2015р. з 01.06.2015р. по 30.11.2015р. на суму 1380,18грн., за зобовязанням червня 2015р. з 01.07.2015р. по 24.12.2015р. на суму 1380,18грн., за зобовязанням липня 2015р. з 01.08.2015р. по 24.12.2015р. на суму 1380,18грн., за зобовязанням серпня 2015р. з 01.09.2015р. по 24.12.2015р. на суму 1380,18грн., за зобовязанням вересня 2015р. з 01.10.2015р. по 24.12.2015р. на суму 1380,18грн., за зобовязанням жовтня 2015р. з 01.11.2015р. по 24.12.2015р. на суму 1380,18грн., за зобовязанням листопада 2015р. з 01.12.2015р. по 24.12.2015р. на суму 1380,18грн.).

Разом з тим, позивачем до стягнення заявлено штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу у загальній сумі 1062,71 грн. (розрахований за прострочення виконання грошових зобовязань понад тридцять днів: у грудні 2014р. від суми простроченого платежу в розмірі 1380,18 грн.; у січні 2015р. від суми простроченого платежу в розмірі 1380,18 грн.; у лютому 2015р. від суми простроченого платежу в розмірі 1380,18 грн.; у березні 2015р. від суми простроченого платежу в розмірі 1380,18 грн.; у квітні 2015р. від суми простроченого платежу в розмірі 1380,18 грн.; у травні 2015р. від суми простроченого платежу в розмірі 1380,18 грн.; у червні 2015р. від суми простроченого платежу в розмірі 1380,18 грн.; у серпні 2015р. від суми простроченого платежу в розмірі 1380,18 грн.; у вересні 2015р. від суми простроченого платежу в розмірі 1380,18 грн. та у жовтні 2015р. від суми простроченого платежу в розмірі 1380,18 грн.).

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами п.1.9 постанови пленума Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

Дослідив проведений позивачем розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних за прострочення виконання грошових зобовязань грудня 2012р., січня 2013р., вересня-жовтня 2013р., червня 2014р. - листопада 2015р. встановлено сумарне визначення бази для їх нарахування, по мірі виникнення прострочення за кожним із визначених зобовязань, що суперечить приписам ст.625 Цивільного кодексу України, відповідно до яких обовязок сплати 3% річних віднесено за прострочення виконання кожного грошового зобовязання із визначенням щодо нього окремого періоду прострочення.

З огляду на таке, здійснив перерахунок даних позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення 3% річних у межах заявлених позовних вимог, оскільки за розрахунком суду їх загальний розмір становить суму, більшу ніж заявлено до стягнення

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування штрафу та пені, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», суд дійшов висновку щодо правомірності таких нарахувань та вірності проведеного позивачем розрахунку штрафу, разом з цим встановив дійсний розмір пені у загальній сумі 4119,65грн.

З огляду на викладене, контррозрахунок відповідача щодо нарахованої пені, штрафу та інфляційних витрат судом до уваги не прийнято, адже він не відповідає дійсності.

Відповідач у відзиві №юр/450 від 22.02.2016р. просить відмовити у задоволенні 3% річних, інфляційних витрат, пені та штрафу повністю, з огляду на відсутність вини у несплаті спірної суми вчасно, наявність форс-мажорних обставин, а також підкреслює вкрай важке фінансове становище та наявність воєнного конфлікту.

Звернення уваги відповідачем в частині відсутності вини у невиконанні спірних зобовязань своєчасно судом не прийнято, оскільки ці твердження не підтверджено доказами у розумінні приписів господарського процесуального законодавства.

До того ж слід зауважити на приписах ст.42 Господарського кодексу України, відповідно до яких субєкти господарювання самостійно, на власний ризик здійснюють господарську діяльність, і, з відсиланням на положення п.1 ст.625 Цивільного кодексу України, не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ними грошового зобовязання.

Відтак, позовні вимоги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення з Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» інфляційних витрат, 3% річних, штрафу підлягають задоволенню у повному обсязі, пеня - частково, в сумі встановленій судом.

Судові витрати згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 78, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ, до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м.Краматорськ Донецької області, про стягнення 36 219,51грн., у тому числі 24 843,24грн. суми основного боргу, 4 171,87грн. суми пені, 1 062,71грн. штрафу, 5 548,32грн. інфляційних витрат та 593,37грн. сума 3% річних від простроченої суми основного боргу, задовольнити частково.

2. Стягнути з Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84307, Донецька область, м.Краматорськ, провулок Земляний, б.2, , банківські реквізити не вказано) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м.Київ, Шевченківський район, вул.Шолуденка, буд.1, , банківські реквізити не вказано) 36167,29грн., у тому числі 24 843,24грн. суми основного боргу, 4119,65грн. пені, 1 062,71грн. штрафу, 5548,32грн. інфляційних витрат та 593,37грн. 3% річних, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1216,24грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 23.02.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 29.02.2016р.

Суддя О.В. Кротінова