ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016 року Справа № 904/8707/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів: Виноградник О.М., Дмитренко Г.К.

секретар судового засідання: Ситникова М.Ю.

представники сторін:

від позивача: Сірооченко А.В., довіреність №3 від 21.09.2015 р., представник;

від відповідача: Воробйова А.Ю., довіреність №2520-К-Н-О від 15.06.2015 р., представник; Стрельченко Я.С., довіреність №8166-К-Н-О від 16.10.2014 р., представник (була присутня в судових засіданнях 19 січня 2016 року, 04 лютого 2016 року, 11 лютого 2016 року)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м. Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року у справі № 904/8707/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м. Дніпропетровськ

про розірвання договору, зобов'язання закрити всі рахунки, стягнення 264 667,84 грн. та 8 125,21 євро,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року (суддя Мілєва І.В.) позов задоволено, розірвано договір банківського рахунку № Si3RDF, укладений 11 серпня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс"; зобов'язано Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" закрити всі рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс", відкриті в Публічному акціонерному товариству комерційному банку "Приватбанк" (за договором банківського рахунку № Si3RDF від 11 серпня 2008 року), стягнувши (видавши) з Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс" грошові кошти у розмірі 264 667,84 грн. та 8 125,21 євро; стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс" витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 402, 64 грн.

Рішення господарського суду мотивовано ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст.ст.321, 1071, 1074 Цивільного кодексу України. Господарський суд дійшов висновку, що позивач є власником грошових коштів, відкритих на виконання договору банківського рахунка №Si3RDF від 11 серпня 2008 року, його право власності в силу ст.41 Конституції України є непорушним. За заявою клієнта договір банківського рахунку може бути розірваний у будь -який час.

Не погодившись з вказаним рішенням Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" його оскаржує на предмет невідповідності нормам матеріального права, неповного з'ясування обставин справи.

Апелянт посилається на те, що судом не враховано, що позивач в своїй заяві від 10 вересня 2015 року №10/09 невірно зазначив реквізити договору, що стало підставою для затягування пошуку Банком інформації в архівах і програмних комплексах. Інформація викладена позивачем в заяві про розірвання договору не відповідає дійсності, оскільки рахунки класу 29 за договором №Si3RDF від 11 серпня 2008 року йому не відкривались. Будь -які операції з рахунками цього класу не можуть підлягати виконанню в рамках договору банківського обслуговування, адже такий договір передбачає виконання доручень клієнтів з розпорядження грошовими котами на поточних рахунках класу 26.

Банк вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, тому що відповідно до ст.1073 Цивільного кодексу України він мав право звернутися до банку із вимогами застосування наслідків, тобто про зарахування відповідної суми на свій рахунок або належного утримувача. Відповідач стверджує, що на підставі рішення у Банку виникло зобов'язання виплатити позивачу кошти із своєї власності за наявності зобов'язання виконувати розпорядження клієнта за своїм рахунком, що суперечить засадам правосуддя.

Відповідач зазначає, що доводи позивача не підтверджені належними доказами, тому що надані ним виписки з банківського рахунку не завірені належним чином та не можуть підтверджувати наявність грошових коштів на рахунках за визначенням, крім цього ці виписки складені більш ніж рік тому.

Апелянт посилається на те, що Банк не мав доступу до первинних документів і не зміг виконати ухвалу суду щодо надання довідки про рух грошових коштів клієнта, тому що окупаційна влада з травня 2014 року здійснила конфіскацію частини майнового комплексу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", що використовувався у банківськиій діяльності відокремленого структурного підрозділу -філії "Кримське Регіональне Управління Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк". На даний час Банк докладає усі можливі зусилля для відновлення доступу до інформації за рахунками клієнтів філії, що були розташовані на тимчасово окупованих територіях.

Відповідач просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року скасувати, в задоволенні позову відмовити.

В додаткових поясненнях на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що правових підстав для здійснення перерахування грошових коштів за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс" банк не мав, оскільки такий документ не є розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", за приписами ст.21.1 вказаного Закону ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема надання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс" проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення господарського суду законним, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначає, що кошти Товариства були самостійно перераховані банком з рахунків класу "2600" на рахунки класу "2903", оскільки договір щодо відкриття рахунків класу "2903" між сторонами не укладався, та неможливо було ініціювати грошовий переказ з грошових рахунків класу "2903" розрахунковими документами.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19 січня 2016 року розгляд справи відкладався до 04 лютого 2016 року.

В судовому засіданні 04 лютого 2016 року оголошувалась перерва до 11 лютого 2016 року та до 16 лютого 2016 року.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

11 серпня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс" (клієнт) та Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" (Кримське регіональне управління "Приватбанк" м. Симфіропіль) (банк) було укладено договір банківського рахунка № Si3RDF (далі - договір).

На підставі вказаного договору банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) у національній та іноземній валюті (у тому числі картковий (картові) та інші рахунки зі спеціальним режимом використання) та здійснює його (їх) розрахункове та касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів Національного банку України та умов цього договору (п. 1.1 договору).

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнту, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком (рахунками) у порядку та на умовах, передбачених договором (п. 1.2 договору).

Банк бере на себе зобов'язання: здійснювати для клієнта операції, які передбачені для рахунків цього виду законом, банківськими правилами та цим договором (п. 2.1.3 договору).

Клієнт має право: самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку, за винятком випадків, передбачених чинним законодавством (п. 3.1.1 договору).

Цей договір укладений на невизначений термін, набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і припиняє свою дію відповідно до умов цього договору та чинного законодавства (п.6.1. договору).

На виконання умов договору позивачу було відкрито банком банківські рахунки: №8449 (українська гривня); №8383 (євро); №4537 (українська гривня); №7879 (євро).

Через окупацію Автономної Республіки Крим 17 червня 014 року позивачу були відкриті рахунки у Київській філії Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк":

- №7879 EUR (євро);

- №7345 UAH (українська гривня);

- №4970 UAH (українська гривня);

- № 2774 UAH (українська гривня);

- №8961 VSP (долар США).

Вказане підтверджується довідкою Банку від 17 червня 2014 року (а.с.24).

Як зазначає позивач, йому стало відомо, що 28 травня 2014 року без його згоди Банк в односторонньому порядку перерахував:

- з рахунку № 8449 на рахунок № 8449 суму у розмірі 262 876,33 грн. (з призначенням платежу: "Сальдо рахунку відповідно до наказу 6695879" (а.с. 25));

- з рахунку № 8383 на рахунок № 8383 суму у розмірі 8125,21євро. (з призначенням платежу: "Сальдо рахунку відповідно до наказу 6695879" (арк. с. 26));

- з рахунку № 4537 на рахунок № 4537 суму у розмірі 1791,51 грн. (з призначенням платежу: "Сальдо рахунку відповідно до наказу 6695879").

Позивач стверджує, що вказана інформація стала відома йому з електронної системи обслуговування клієнтів "Приват 24" (а.с.29), що також підтверджується й банківськими виписками по рахункам позивача за травень 2014 року, отриманим ним через сайт https://client -bank.privatbank.ua/р24/c2bank (а.с.25-26).

Знаходження грошових коштів позивача в сумі 262 876, 33 грн. на рахунку №8449, грошових коштів в сумі 8 125, 21 євро на рахунку №8383 підтверджується копіями банківських виписок від 24 червня 2014 року, підписаних головним бухгалтером Банку, які надані позивачем до позовної заяви (а.с.27-28).

Згідно Постанови Правління Національного Банку України від 17 червня 2004 року №280 "Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України" та Інструкції про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку банків України на рахунку №2903 обліковуються кошти клієнтів банку за недіючими рахунками.

За поясненнями Банку грошові кошти, власниками яких є позивач, переведені на рахунки №№8449, 8383, 4537 на виконання Постанови Національного Банку України №260 від 06 травня 2014 року "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя" згідно якої банки зобов'язано припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності таких відокремлених підрозділів забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Втім, грошові кошти позивача були переведені на зазначені рахунки без його згоди.

24 червня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс" звернулося до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" з письмовою вимогою щодо перерахування грошових коштів, які знаходилися на рахунках класу "2903" на рахунки Товариства в Банку №7879, №7345, №4970, № 2774 (а.с.39).

Не дочекавшись відповіді від Банку позивач вдруге 08 липня 2014 року звернувся до нього з відповідною письмовою вимогою (а.с.36).

Матеріали справи свідчать, що відповідач по суті вимогу позивача не розглянув, посилаючись на необхідність пошуку спеціалістами Головного офісу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" необхідної інформації в архівах Банку і проведення перевірки даних (а.с.42-60).

07 серпня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс" звернулося до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" з заявою про закриття всіх рахунків підприємства, що були відкриті в Банку і просив всі наявні на рахунках кошти перерахувати на поточний рахунок Товариства №9 в ПУАТ "СмартБанк" (м. Київ) (а.с.61).

18 серпня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою за №18/08 про розірвання договору банківського рахунку №SI3RDF від 11 серпня 2008 року, вимагав здійснити завершальні операції за рахунком і наявні на рахунках грошові кошти перерахувати на поточний рахунок № 9 в ПУАТ "СмартБанк" (а.с.64).

У відповідь на вказаний лист позивача Банк послався на труднощі здійснення банківської діяльності в приміських відділеннях Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" через окупацію території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя (а.с.66).

10 вересня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про закриття всіх рахунків підприємства в Банку на підставі п.6.4 договору №SI3RDF від 11 серпня 2008 року та п.20.1 Інструкції "Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах" і перерахування залишків грошових коштів на поточний рахунок 9 в ПУАТ "СмартБанк" м. Київ (а.с.67-70).

Невиконання відповідачем вимог позивача стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс" з позовом про розірвання договору банківського рахунку №SI3RDF від 11 серпня 2008 року, зобов'язання Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" закрити всі рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс" відкриті в Публічному акціонерному товаристві комерційний банк "ПриватБанк", стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 264 667, 84 грн., 8 125, 21 євро 21 цент, що станом на 22 вересня 2015 року в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу Національного Банку України становить 199 774, 54 грн., з врахуванням уточнень позовних вимог (а.с.84).

Згідно приписів ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правові наслідки розірвання договору визначені в частинах 2, 3 ст.653 Цивільного кодексу України, згідно яких у разі розірвання договору зобов'язання припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями ч.1 ст.1075 Цивільного кодексу України передбачено, що договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь -який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими Правилами.

Відповідно до п.п.6.2, 6.4 договору банківського рахунку №SI3RDF від 11 серпня 2008 року цей договір може бути розірваний за згодою Сторін у випадку закриття всіх відкритих за ним рахунків або у випадках, передбачених законодавством або договором. Банк має право в установленому законодавством порядку закрити рахунок (рахунки) у разі настання будь -якого з таких випадків, зокрема, за заявою клієнта.

Пунктом 20.5 Інструкції "Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах", затвердженої Постановою Національного Банку України від 12 листопада 2003 року №492 (далі Інструкція) встановлено, що закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов'язкових реквізитів:

- найменування Банку;

- найменування (прізвища, ім'я, по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) власника рахунку;

- номера рахунку, який закривається;

- дати складання заяви.

Заява про закриття поточного рахунку юридичної особи підписується керівником юридичної особи або іншою уповноваженою на це особою і засвідчується відбитком печатки (за наявності) юридичної особи.

Заява позивача про закриття рахунку, розірвання договору банківського рахунку оформлені відповідно до п.20.5 Інструкції.

Таким чином, цивільним законодавством, умовами договору банківського рахунку, банківськими Правилами передбачено право клієнта в будь -який час подати заяву про закриття рахунку, що в свою чергу, є підставою для розірвання договору банківського рахунку.

Отже, судом першої інстанції правомірно задоволені вимоги позивача про розірвання договору банківського рахунку №SI3RDF від 11 серпня 2008 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс" і зобов'язання відповідача закрити всі рахунки позивача, відкриті в Публічному акціонерному товаристві комерційному банку "ПриватБанк".

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс" грошових коштів у розмірі 264 667, 84 грн. та 8 125, 21 євро, що становить залишок коштів на рахунках позивача, господарський суд дійшов висновку, що ці кошти є власністю позивача, а його право власності в силу ст.41 Конституції України та ст.321 Цивільного кодексу України є непорушним.

Проте, судова колегія не погоджується з висновком господарського суду в цій частині.

Дійсно, грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс", що знаходяться на банківських рахунках у Публічному акціонерному товаристві комерційний банк "ПриватБанк", належать позивачу, його право власності на ці кошти протилежною стороною не оспорюється.

У розумінні ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" бінківські рахунки - це рахунки на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відносини між банком та клієнтом (володільцем банківського рахунку) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта врегульовано положеннями глави 72 Цивільного кодексу України.

Згідно вимог ч.ч.1, 3 ст.1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч.3 ст.1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з статтею 1071 Цивільного кодексу України, яка регулює порядок списання коштів з рахунку клієнта, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Статтями 21, 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема, подання ініціатором до банку,в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога, меморіальний ордер.

Пунктом 20.6 Інструкції передбачено, що банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком (з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо).

Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день. Якщо на поточному рахунку власника немає залишку коштів, а заява подана в операційний час банку, то датою закриття поточного рахунку є день отримання банком цієї заяви.

Наведені норми законодавства та банківських Правил дозволяють зробити висновок, що позивач разом з вимогою щодо закриття банківського рахунку повинен був надати Банку розпорядження, на який рахунок перерахувати залишок грошових коштів що обліковувалися на банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс". Таке розпорядження повинно було бути надано у формі розрахункового документа, форми яких встановлені статтею 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні". Безпосередньо сам Банк не може ініціювати переказ грошових коштів клієнта, оскільки він лише обслуговує банківський рахунок.

Однак позивач, звертаючись з даним позовом, не надав доказів звернення до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" із оформленими платіжними документами про перерахування залишку коштів в сумі 264 667, 84 грн. та 8 125, 21 євро на поточний рахунок, відкритий в іншій банківській установі.

В судових засіданнях представник позивача підтвердив, що відповідний платіжний документ Банку не надавався, оскільки кошти підприємства обліковувалися на рахунку класу "2903" "кошти клієнтів банку за недіючими рахунками", які Товариству з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс" не належать, ініціювання грошового переказу саме з рахунків класу "2903" є неможливим.

Судова колегія вважає, що незалежно від того, на якому рахунку в Банку обліковувалися грошові кошти позивача, він зобов'язаний був діяти відповідно до банківських Правил і надати Банку розрахунковий документ на перерахування залишку грошових коштів за зазначеними в цьому документі реквізитами.

Оскільки позивачем не доведено неналежне виконання Банком обов'язку щодо перерахування залишку грошових коштів, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс" на рахунок в іншій банківськиій установі, то апеляційний господарський суд вважає, що протилежний висновок господарського суду з цього приводу не відповідає фактичним обставинам справи і нормам матеріального права.

З врахуванням наведеного апеляційний господарський суд вважає, що в позові в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі 264 667, 84 грн. та 8 125, 21 євро слід відмовити.

Вказаний висновок підтверджується судовою практикою Вищого господарського суду України з цього питання (Постанови від 21 січня 2015 року у справі №904/5611/14, 15 липня 2015 року у справі №904/552/15, 28 січня 2015 року у справі №904/6931/14, від 11 листопада 2015 року у справі №904/3250/15, від 18 серпня 2015 року у справі №904/10286/14, від 24 березня 2015 року у справі №904/5612/14, від 01 липня 2015 року у справі №904/8381/14, від 20 липня 2015 року у справі №904/10185/14).

Апеляційний господарський суд не погоджується з твердженням апелянта, що заява про розірвання договору була направлена позивачем 21 жовтня 2015 року після прийняття справи до провадження господарським судом. Матеріали справи свідчать, що позовна заява направлена до суду 22 вересня 2015 року, а перші заяви позивача про закриття рахунку і про розірвання договору датовані 07 серпня 2015 року та 18 серпня 2015 року відповідно. При цьому неправильне значення дати договору банківського рахунку не заважало відповідачу знайти цей договір користуючись лише номерами цього договору та назвою підприємства, з яким цей договір укладено.

В спростування доводів відповідача, що виписка по рахункам позивача станом на травень 2014 року та 24 червня 2014 року не є належним доказом в обґрунтування позиції позивача щодо розміру коштів, які обліковувалися на рахунках позивача, слід зазначити, що в свою чергу, відповідач належними доказами не спростував відомості вказані позивачем, вимогу апеляційного господарського суду щодо надання банківських виписок в підтвердження розміру грошових коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс", які знаходились на його рахунках станом на дату звернення з заявами про закриття рахунку (розірвання договору) не надав (а.с.155).

У апеляційного господарського суду відсутні підстави вважати докази, надані позивачем в цій частині неналежними, оскільки банківські виписки від 28 травня 2015 року виготовлені із сайту https://client -bank.privatbank.ua/р24/c2bank, а виписки від 24 червня 2015 року підписані головним бухгалтером банку. Також апеляційний господарський суд враховує ті обставини, що на даний час позивач позбавлений можливості надати актуальну банківську виписку та підтвердити розмір коштів на рахунку.

Посилання відповідача на входження Криму і м. Севастополя до складу Російської Федерації і фактичного здійснення конфіскації частини майнового комплексу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" не може вважатись підставою для звільнення останнього від виконання договірних зобов'язань перед позивачем.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 264 667, 84 грн. та 8 125, 21 євро на підставі ч.1 п.п.1, 4 ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.49, 99, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", м. Дніпропетровськзадовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року у справі № 904/8707/15 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Розірвати договір банківського рахунку №SI3RDF від 11 серпня 2008 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс".

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) закрити всі рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс" (04086, м. Київ, вул. Олени Теліги, 41, ), відкриті в Публічному акціонерному товаристві комерційний банк "ПриватБанк" згідно договору банківського рахунку №SI3RDF від 11 серпня 2008 року. Видати наказ.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс" (04086, м. Київ, вул. Олени Теліги, 41, ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 2 436, 00 грн. Видати наказ."

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Смартінфосіс" (04086, м. Київ, вул. Олени Теліги, 41, ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 7 663, 30 грн. Видати наказ.

Видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя О.М. Виноградник

Суддя Г.К. Дмитренко

(Дата підписання постанови в повному обсязі 17.02.16 р.)