РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016Справа №910/21003/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АвтоІнтернешнл Метрополіс"

до 1)Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк"

2)Бенк ов Сайпрес Паблік Кампані Лімітед

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Немм Олена Володимирівна

про визнання недійсним договору від 17.04.2014 року про передачу (відступлення) прав вимоги за договором іпотеки

Головуючий суддяСтасюк С.В.
СуддяПлотницька Н.Б.
СуддяСпичак О.М.

Представники сторін:

від позивача Стовбир О.С. (дов. б/н від 10.10.2015 року)
від відповідача-1 Кузьменко О.С. (дов. № 001917/15 від 02.10.2015 року)
від відповідача-2не з'явився
від третьої особине з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 18 лютого 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "АвтоІнтернешнл Метрополіс" звернувся до Господарського суду міста Києва з вимогою до відповідача 1 - Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", відповідача 2 - Бенк ов Сайпрес Паблік Кампані Лімітед про визнання недійсним договору від 17.04.2014 року про передачу (відступлення) прав вимоги за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В., зареєстровано в реєстрі за № 1838, 1839.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з огляду на відсутність у відповідача-1 прав вимоги за основними зобов'язаннями, оспорюваний правочин є недійсним. Крім того, позивач посилається на невідповідність форми оспорюваного правочину вимогам законодавства України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2014 року порушено провадження у справі № 910/21003/14, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 29.10.2014 року та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Немм Олену Володимирівну.

23.10.2014 року представник відповідача-1 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надав документи на виконання вимог ухвали суду та відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач-1 проти позову заперечував з огляду на те, що одночасно з укладенням спірного правочину між відповідачами були укладені договори про відступлення права вимоги за кредитними договорами (основним зобов'язанням), а позивачем не доведено того, що неповідомлення позивача про укладення таких договорів може бути підставою для визнання недійсним спірного договору.

29.10.2014 року представник позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав клопотання про витребування доказів та клопотання про відкладення розгляду справи. У поданому клопотанні про витребування доказів позивач просить витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Немм Олени Володимирівни матеріали нотаріальної справи, відкритої приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Немм О.В. при нотаріальному посвідченні Договору про передачу (відступлення) прав вимоги за договором іпотеки, зареєстрованого за № 1838, 1839.

Дослідивши матеріали справи, судом задоволено подане клопотання про витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Немм Олени Володимирівни матеріалів нотаріальної справи, відкритої приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Немм О.В. при нотаріальному посвідченні Договору про передачу (відступлення) прав вимоги за договором іпотеки, зареєстрованого за № 1838, 1839.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2014 року розгляд справи № 910/21003/14 відкладено на 25.11.2014 року та зобов'язано третю особу - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Немм Олену Володимирівну надати суду матеріали нотаріальної справи (оригінали для огляду в судовому засіданні, копії для долучення до матеріалів справи) відкритої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. при нотаріальному посвідченні Договору про передачу (відступлення) прав вимоги за договором іпотеки, зареєстрованого за № 1838, 1839.

31.10.2014 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі. У поданих поясненнях третя особа зазначила, що при посвідченні оспорюваного правочину було виконано та дотримано всіх вимог чинного законодавства України.

13.11.2014 року представник позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надав документи на виконання вимог ухвали суду.

13.11.2014 року представник відповідача-1 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надав додаткові документи по справі.

25.11.2014 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

У судовому засіданні 25.11.2014 року представник позивача подав клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 року продовжено строк вирішення спору у справі № 910/21003/14 на 15 (п'ятнадцять) днів та відкладено розгляд справи № 910/21003/14 на 09.12.2014 року.

27.11.2014 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

09.12.2014 року представник позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи, повідомлення відповідача-2 в порядку Гаазької конвенції та зупинення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2014 року розгляд справи № 910/21003/14 відкладено на 16.12.2014 року.

15.12.2014 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

16.12.2014 року представник відповідача-1 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав заперечення на клопотання про виклик в судове засідання відповідача-2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2014 року у справі № 910/21003/14 задоволено клопотання позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АвтоІнтернешнл Метрополіс" про повідомлення відповідача 2 - Бенк ов Сайпрес Паблік Кампані Лімітед в порядку Гаазької конвенції та відкладено розгляд справи на 16.06.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2014 року в зв'язку зі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до компетентного органу іноземної держави для належного повідомлення учасників процесу про час та місце розгляду справи, судом зупинено провадження у справі № 910/21003/14.

26.12.2014 року представник позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва надав документи на виконання вимог ухвали суду.

16.06.2015 року представник позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи, додаткові документи по справі та письмові пояснення по справі.

16.06.2015 року третя особа через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надала додаткові пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2015 року поновлено провадження у справі № 910/21003/14 та призначено колегіальний розгляд справи № 910/21003/14, справу передано уповноваженій особі для формування колегії суддів для розгляду даної справи з використанням автоматизованої системи документообігу суду.

17.06.2015 року в результаті проведення автоматизованого розподілу справи № 910/21003/14, вказана справа була передана на розгляд колегії суддів у складі: ОСОБА_11 (головуючий), суддя Плотницька Н.Б., суддя Спичак О.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2015 року колегією суддів у складі: ОСОБА_11 (головуючий), суддя Плотницька Н.Б., суддя Спичак О.М. прийнято справу № 910/21003/14 до провадження, розгляд справи призначено на 09.12.2015 року та зупинено провадження у справі.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року у справі № 910/21003/14 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку з припиненням повноважень щодо здійснення правосуддя у судді ОСОБА_11

03.12.2015 року в результаті повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана справа була передана на розгляд колегії суддів у складі: Стасюк С.В. (головуючий), суддя Плотницька Н.Б., суддя Спичак О.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2015 року колегією суддів у складі: Стасюк С.В. (головуючий), суддя Плотницька Н.Б., суддя Спичак О.М. прийнято справу № 910/21003/14 до свого провадження, розгляд справи призначено на 14.01.2016 року.

29.12.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

Представники позивача, відповідача-2 та третьої особи в судове засідання 14.01.2016 року не з'явилися, про дату та час слухання справи повідомлялися належним чином.

У судовому засіданні 14.01.2016 року представник відповідача-1 подав клопотання про продовження строків розгляду спору.

Розглянувши подане відповідачем-1 клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд справи на 18.02.2016 року.

01.02.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

18.02.2016 року представник позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надав письмові пояснення по справі.

У судовому засіданні 18.02.2016 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні 18.02.2016 року проти позову заперечив, надав додаткові документи по справі.

Представник відповідача-2 у судове засідання 18.02.2016 року не з'явився, про причини неявки суду не відомо.

Місцезнаходження відповідача-2: Stassinou 51, Agia Paraskevi, 1599 Strovolos, Nicosia, Cyprus.

Порядок вручення судових та позасудових документів на території Республіки Кіпр регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах.

Статтею 1 вказаної Конвенції, передбачено, що ця конвенція застосовується у цивільних або комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Крім того, як вбачається з статті 10 Конвенції, якщо запитувана держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном.

Нотою, датованою 05.01.1984 року, Уряд Кіпру зазначив, що не заперечує проти способів передачі документів, передбачених у статті 10 Конвенції.

Таким чином, з метою належного повідомлення відповідача-2 Бенк ов Сайпрес Паблік Кампані Лімітед про час і місце розгляду даної справи, враховуючи норми статей 1-10 Конвенції та позицію Уряду Кіпру, відправлення судових документів відповідачу-2 здійснювалось безпосередньо за адресою місцезнаходження відповідача-2.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач-2 повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

06.11.2008 року між Бенк ов Сайпрес Паблік кампані лімітед (банк, іпотекодержатель), Товариством з обмеженою відповідальністю «Ольвія-С» (іпотекодавець-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Омега-Інвест» (іпотекодавець-2), правонаступником яких є Товариство з обмеженою відповідальністю "АвтоІнтернешнл Метрополіс" (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. за реєстровим № 4606 (надалі - Договір іпотеки).

Відповідно до пункту 2.1. Договору іпотеки як забезпечення своєчасної та повної сплати, дотримання та виконання забезпечених зобов'язань, іпотекодавець цим передає іпотекодержателю та на його користь, у найвищій мірі, якою це дозволено чинним законодавством, в іпотеку предмет іпотеки разом зі всіма правами іпотекодавця, правом власності та законним інтересом на предмет іпотеки.

За змістом пункту 2.1.2. Договору іпотеки предметом іпотеки є:

-нежилі приміщення з № 15 по № 84, з № 110 по № 176 (групи приміщень № 17) (в літ. Б), загальною площею 2 672,20 кв. м., що складає 76/100 частин (від групи приміщень № 17 пл. - 3502,20 кв.м.) - Офісний центр з приміщенням для демонстрації автомобілів, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Московська, 8, літера Б.

-нежилі приміщення з № 1 по № 14, з № 85 по № 109, № 177, 178 (групи приміщень № 17) (в літ Б), загальною площею 830,00 кв.м., що складає 24/100 частини (від групи приміщень № 17 пл. - 3502,20 кв.м.) - Офісний центр з приміщенням для демонстрації автомобілів, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Московська, 8, літера Б.

Згідно з пунктами 1.2 та 2.3 Договору іпотеки іпотекою забезпечено зобов'язання за чотирма кредитними договорами:

-кредитний договір 1 на суму 7 100 000,00 доларів США від 28.10.2008 року, укладений між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія ММК", правонаступником якого є позивач;

-кредитний договір 2 на суму 600 000,00 доларів США від 28.10.2008 року, укладений між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Омега-Інвест", правонаступником якого є позивач;

-кредитний договір 3 на суму 5 300 000,00 доларів США від 28.10.2008 року, укладений між банком та Відкритим акціонерним товариством "Завод комунального машинобудування";

-кредитний договір 4 на суму 26 000 000,00 доларів США від 28.10.2008 року, укладений між банком та позивачем.

17.04.2014 року між Бенк ов Сайпрес (в якості первісного іпотекодержателя) та Публічним акціонерним товариством "Альфа-банк" (у якості нового іпотекодержателя) був укладений договір про передачу (відступлення) прав вимоги за Договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1838, 1839 (надалі - Договір відступлення).

Пунктом 2.1 Договору відступлення встановлено, що у зв'язку з відступленням відповідних прав вимоги за кредитами новому іпотекодержателю у якості цесіонарія відповідно до договорів відступлення прав вимоги за кредитами, первісний іпотекодержатель цим передає (відступає) права вимоги за договором іпотеки на користь нового іпотекодержателя, а новий іпотекодержатель цим приймає права вимоги за договором іпотеки. Предметом передачі (відступлення) за цим договором є права вимоги за договором іпотеки.

Відповідно до пункту 2.3 Договору відступлення передача (відступлення) прав вимоги за Договором іпотеки від первісного іпотекодержателя до нового іпотекодержателя набуває чинності одразу з підписанням та скріпленням печатками сторін цього Договору та його нотаріального посвідчення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з огляду на відсутність у відповідача-1 прав вимоги за основними зобов'язаннями, оспорюваний правочин є недійсним. Крім того, позивач посилається на невідповідність форми оспорюваного правочину вимогам законодавства України.

У поданому відзиві відповідач-1 проти позову заперечував з огляду на те, що одночасно з укладенням спірного правочину між відповідачами були укладені договори про відступлення права вимоги за кредитними договорами (основними зобов'язаннями), а позивачем не доведено того, що неповідомлення позивача про укладення таких договорів може бути підставою для визнання недійсним спірного договору.

У поданих поясненнях третя особа зазначила, що при посвідченні оспорюваного правочину було виконано та дотримано всіх вимог чинного законодавства України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до пункту 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Таким чином, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків, а також наявність його порушених прав внаслідок укладення такого договору.

Як на підставу для визнання недійсним Договору відступлення позивач вказує на те, що на момент укладення оспорюваного договору відповідач-1 не набув права вимоги за основними зобов'язаннями (кредитними договорами), що суперечить приписам статті 24 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Згідно зі статтями 514, 516 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

З аналізу наведених норм вбачається, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Пунктом 5.5. Договору іпотеки сторонами погоджено право іпотекодержателя відступити свої права щодо предмету іпотеки, але лише в тій мірі, в якій він відступив свої відповідні права за кредитними договорами та всіма відповідними фінансовими документами; іпотекодавець цим беззаперечно погоджується на будь-яке таке відступлення та дозволяє здійснити його.

Відповідно до статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За змістом статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

З наведеної норми Закону вбачається, зокрема, можливість відступити права за іпотечним договором за умови одночасного відступлення права вимоги за основним зобов'язанням (у даному випадку за Кредитними договорами).

Тобто, відступлення права вимоги за іпотечним договором не може відбутися раніше відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. І, навпаки, договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки може укладатися як в той же день, що й за основним зобов'язанням, так і через певний проміжок часу.

Як вбачається із матеріалів справи, одночасно з укладенням спірного Договору відступлення, 17.04.2014 року між відповідачами були укладені договори відступлення прав вимоги за кредитом (договори факторингу), за якими Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" зобов'язується в дату підписання цих договорів передати в розпорядження Бенк ов Сайпрес грошові кошти, а останній в обмін на це безумовно, остаточно та повністю відступає Публічному акціонерному товариству "Альфа-Банк" права вимоги за Кредитними договорами з дати відступлення.

Таким чином, 17.04.2014 року між Бенк ов Сайпрес та Публічним акціонерним товариством "Альфа-Банк" укладено чотири договори відступлення прав вимоги за кредитом (договір факторингу), а саме за:

-кредитним договором 1 на суму 7 100 000,00 доларів США від 28.10.2008 року, укладеним між Бенк ов Сайпрес та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія ММК", правонаступником якого є позивач;

-кредитним договором 2 на суму 600 000,00 доларів США від 28.10.2008 року, укладеним між Бенк ов Сайпрес та Товариством з обмеженою відповідальністю "Омега-Інвест", правонаступником якого є позивач;

-кредитним договором 3 на суму 5 300 000,00 доларів США від 28.10.2008 року, укладеним між Бенк ов Сайпрес та Відкритим акціонерним товариством "Завод комунального машинобудування";

-кредитним договором 4 на суму 26 000 000,00 доларів США від 28.10.2008 року, укладеним між Бенк ов Сайпрес та позивачем.

При цьому, за змістом пункту 2.1 вказаних договорів відповідач-1 набув право вимоги за вказаними Кредитними договорами саме з дати відступлення, тобто з 17.04.2014 року, а відтак твердження позивача про те, що повне відступлення права вимоги може відбутися тільки в обмін на передачу грошових коштів, є безпідставним.

Більш того, на виконання умов вказаних договорів факторингу Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" перерахувало на визначений рахунок на користь Бенк ов Сайпрес грошові кошти, визначені пунктом 2.1 таких договорів із урахуванням внесених змін. Факт здійснення відповідачем-1 оплат за договорами факторингу підтверджується банківськими виписками з рахунку відповідача-1 (належним чином засвідчені копії наявні в матеріалах справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірний Договір відступлення та чотири договори відступлення прав вимоги за кредитом (договори факторингу) укладено між відповідачами в один і той же день - 17.04.2014 року.

Відтак, враховуючи наявність договорів відступлення прав вимоги за кредитами (договорів факторингу) від 17.04.2014 року на час нотаріального посвідчення спірного Договору відступлення, останній був укладений з дотриманням приписів частини 1 статті 24 Закону України "Про іпотеку".

Стосовно твердження позивача про порушення порядку сповіщення боржників про укладення договорів факторингу суд відзначає наступне.

На підтвердження факту допущення порушення порядку сповіщення боржників, а саме умову договорів факторингу щодо строків вручення повідомлень, позивачем надано до суду юридичний висновок компанії "Георгіадес & Ассоушіейтс" (GEORGIADES & ASSOSIATES) від 19.09.2014 року.

Як вбачається із вказаного висновку, згідно з правом Кіпру, Бенк ов Сайпрес та Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" порушили терміни здійснення повідомлення, оскільки, незважаючи на те, що вони надіслали повідомлення позивальникам і поручителям, вони не зробили це протягом 2 робочих днів. Якщо ця справа розглядатиметься на Кіпрі, це питання може стати підставою для того, щоб суддя кіпрського суду визнав догорір недійсним згідно з правом Кіпру. Крім того, виникне ще й інше питання, чи набув договір факторингу чинності в повному обсязі з огляду на пункт 6.1.

В той же час, відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд відзначає, що вказаний висновок виготовлений на замовлення заінтересованої сторони у даній справі, що ставить під сумнів його об'єктивність, у зв'язку з цими обставинами суд критично оцінює зазначений висновок.

Крім того, спеціалістом (фахівцем), яким був складений вказаний висновок, висловлено припущення стосовно можливих наслідків порушення строків повідомлення.

Як вбачається з пункту 6.1 Договорів факторингу, кожна сторона докладе розумних зусиль для того, щоб забезпечити, щоб будь-яка необхідна третя особа без зволікань оформила та вчинила такі дії, що можуть бути обґрунтовано необхідними для надання чинності цьому договору в повному обсязі.

Таким чином, умови пункту 6.1 Договорів факторингу не виключають його чинності на час укладення спірного договору.

З огляду на викладене, юридичний висновок компанії "Георгіадес & Ассоушіейтс" (GEORGIADES & ASSOSIATES) від 19.09.2014 року, не може бути прийнятий як належний та допустимий в розумінні приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказ порушення відповідачами умов договорів факторингу, які б мали наслідком не набуття ними чинності.

Твердження позивача про порушення третьою особою вимог Закону України "Про нотаріат" під час посвідчення Договору відступлення є безпідставними з огляду на наступне.

За змістом пункту 7.5 Договору відступлення цей договір та інші документи, на які у цьому договорі робиться посилання, становлять цілісний договір та порозуміння між сторонами стосовно передачі (відступлення) прав вимоги за договором іпотеки. Додатки до цього договору є його невід'ємною частиною.

Додатки до Договору відступлення №1 та №2 містять переклад на англійську мову, скріплені підписами і печатками сторін, та є невід'ємною частиною договору, а сам Договір відступлення підшито та скріплено печаткою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Немм О.В. разом з додатками.

Крім того, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. посвідчувався правочин про відступлення права вимоги за іпотечним договором, а не за договорами факторингу.

При цьому, Законом України "Про нотаріат" та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, не встановлено обов'язку нотаріуса при посвідченні договорів про передачу (відступлення) прав вимоги за договором іпотеки досліджувати обставини дійсності договорів відступлення права вимоги за кредитними договорами, в силу законодавчо закріпленої презумпції правомірності правочину.

Суд відзначає, що оскільки на момент вчинення правочину у нотаріуса були відсутні будь-які докази нікчемності договорів факторингу та рішень суду щодо визнання їх недійсними, такі договори є чинними на підставі приписів статті 204 Цивільного кодексу України.

Більш того, із пояснень третьої особи вбачається, що при посвідченні Договору відступлення всі оригінали документів, передбачені чинним законодавством України для такого роду угод, були надані сторонами правочину.

В той же час, нормами статті 24 Закону України "Про іпотеку" правомірність відступлення права вимоги за іпотечним договором не ставиться в залежність від наявності договору (основного зобов'язання) в матеріалах нотаріальної справи.

Факт укладення та існування на час нотаріального посвідчення оспорюваного договору договорів відступлення прав вимоги за кредитом (договір факторингу) сторонами не заперечується, доказів, які б ставили під сумнів цей факт матеріали справи не містять.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено як факту порушення третьою особою вимог Закону України "Про нотаріат", так і того, яким чином вказані обставини можуть впливати на чинність оспорюваного Договору відступлення.

Стосовно посилання позивача на відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності з боку Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" на укладення Договору відступлення суд відзначає таке.

Згідно з частиною 1 та частиною 3 статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

В матеріалах нотаріальної справи наявні копії довіреностей представників сторін, які підтверджують їх повноваження, зокрема представника ПАТ "Альфа-Банк" Ботулінської І.О. та представника Бенк ов Сайпрес Нікоса Сафроніу.

Позивач вказує, що укладаючи спірний договір нотаріус мав перевірити наявність погодження компетентних органів на укладення такого договору у зв'язку з тим, що такий правочин міг бути значним.

Відповідно до пункту 2.1 Договору відступлення права вимоги за договором іпотеки передаються (відступаються) первісним іпотекодержателем новому іпотекодержателю без жодної винагороди будь-якого характеру.

З огляду на викладене, припущення позивача про значність правочину в даному випадку є безпідставним, оскільки зі сторони Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" не виникло жодних грошових зобов'язань перед відповідачем-1.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що Договір відступлення суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Таким чином, позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин з якими положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов'язують можливість визнання Договору недійсним.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АвтоІнтернешнл Метрополіс" з підстав, наведених в обґрунтування позову, задоволенню не підлягають.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "АвтоІнтернешнл Метрополіс" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.02.2016 року

Головуючий суддя Стасюк С.В.
Суддя Плотницька Н.Б.
Суддя Спичак О.М.