ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016р. Справа№ 914/315/16

Суддя О.Запотічняк при секретарі М.Зубрицькій розглянула справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Імпел ОСОБА_1, м. Київ

до відповідача: Державного підприємства Львіввугілля, Львівська область, Сокальський район, с. Острів

про: стягнення 66 583,88 грн

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2 - представник;

Від відповідача: ОСОБА_3 - представник;

Представникам розяснено права та обовязки згідно ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю Імпел ОСОБА_1 звернулося до суду з позовом до Державного підприємства Львіввугілля про стягнення 66 583,88 грн

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за умовами договору про закупівлю товару за результатами відкритих торгів позивач поставив відповідачу товар, а саме -костюм шахтарський для захисту від механічних впливів та загальних виробничих забруднень в кількості 135 комплектів загальною вартістю 58 725,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №1266 від 27.05.2015р. Також, позивач передав відповідачу рахунок на оплату №1261 від 27.05.2015р. Згідно п. 4.1 Договору оплата за фактом постачання товару має здійснюватися протягом 90 днів з моменту отримання конкретної партії товару. Тобто, останнім днем оплати за поставлений товар було 25 серпня 2015 року. Однак, відповідач всупереч умов договору не оплатив поставлений товар. Таким чином основна заборгованість відповідача перед позивачем становить 58 725,00 грн. За прострочення оплати позивач нарахував відповідачу 5 240,55 грн - пені, 680,40 грн - 3% річних та 1937,93 грн - інфляційних витрат.

Обставини справи: Розглянувши подані матеріали суд визнав їх достатніми для прийняття заяви до розгляду і ухвалою від 05.02.2016р. року порушив провадження у справі та призначив судове засідання на 16.02.2016 року.

В судове засідання 16.02.2016 року зявилися представники сторін. Позивач на виконання вимог ухвали суду від 05.02.2016р. подав витребовувані документи.

У позовній заяві позивач зазначив як третю особу Відокремлений підрозділ Управління «Західвуглепостач» Державного підприємства «Львіввугілля». Обгрунтовуючи залучення третьої особи позивач зазначає, що відокремлений підрозділ не є юридичною особою, тому не може виступати як відповідач по даній справі. Ухвалою від 05.02.2016р. суд зазначив, що клопотання про залучення третьої особи буде розглядатися в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Відповідно до Договору Замовником є Державне підприємство «Львіввугілля». Згідно п. 1.1 Договору Замовник зобовязується прийняти вказаний товар і сплатім за нього узгоджену грошову суму. Згідно п. 4.1 Договору оплату за товар може здійснювати як замовник так і Вантажоодержувач.

Як вбачається з Витягу з ЄДРЮО та ФОП, «Управління «Західвуглепостач» є відокремленим підрозділом, а не самостійною юридичною особою. Враховуючи, що відповідачем не заперечується факт отримання товару, видаткова накладна підписана обома сторонами, сума основного боргу відповідачем визнається у повному обсязі, суд не вбачає підстав для залучення третьої особи.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задоволити. По суті спору пояснив, що на виконання умов договору про закупівлю товару за результатами відкритих торгів позивач поставив відповідачу товар, а саме - костюм шахтарський для захисту від механічних впливів та загальних виробничих забруднень в кількості 135 комплектів загальною вартістю 58 725,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №1266 від 27.05.2015р. Також, позивач передав відповідачу рахунок на оплату №1261 від 27.05.2015р. Згідно п. 4.1 Договору оплата за фактом постачання товару має здійснюватися протягом 90 днів з моменту отримання конкретної партії товару. Тобто, відповідач повинен був здійснити повний розрахунок за товар до 25 серпня 2015 року включно. Однак, відповідач всупереч умов договору не оплатив поставлений товар. За неналежне виконання договірних зобовязань відповідачу було нараховано 5 240,55 грн - пені, 680,40 грн - 3% річних та 1937,93 грн - інфляційних витрат.

Відповідач подав відзив на позов, в якому основну заборгованість в сумі 58 725,00 грн визнав, просив суд відмовити у стягненні пені, 3% річних та інфляційних втрат. Також відповідач через канцелярію суду подав заяву про зменшення розміру пені відповідно до ч.3 ст. 83 ГПК України посилаючись на важке матеріальне становище ДП «Львіввугілля»: значну заборгованість по заробітній платі, значну кредиторську заборгованість, відсутність фінансування з Державного бюджету України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

19 травня 2015 року між Державним підприємством «Львіввугілля» (надалі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Імпел ОСОБА_1» (далі - Учасник) укладено договір №129 про закупівлю товару за результатами відкритих торгів проведених 31.03.2015р (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Учасник зобовязується у 2015 році поставити Замовнику товар, а саме одяг робочий, чоловічий, а Замовник зобовязується прийняти вказаний товар і сплатити за нього узгоджену грошову суму. Кількість, ціна, асортимент, і терміни постачання товару визначаються Специфікацією №1, яка є складовою і невідємною частиною договору (п. 1.2 Договору).

Згідно п. 4.1 Договору Розрахунки за даним договором здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування, коштів підприємства Замовника на розрахунковий рахунок учасника в наступному порядку: оплата здійснюється за фактом постачання протягом 90 днів з моменту отримання конкретної партії товару. Оплату за товар може здійснювати як замовник Так і Вантажоодержувач.

Як вбачається з видаткової накладної №1266 від 27.05.2015р. позивач поставив, а Вантажоодержувач отримав товар, а саме - костюм шахтарський для захисту від механічних впливів та загальних виробничих забруднень в кількості 135 комплектів загальною вартістю 58 725,00 грн.

Також позивач направив Вантажоодержувачу рахунок на оплату №1261 від 27.05.2015р.

Для врегулювання спору в позасудовому порядку позивач неодноразово направляв Вантажоодержувачу претензії з вимогою про оплату основної суми боргу. Однак, станом на дату подання позову до суду заборгованість за поставлений товар не оплачена та становить 58 725,00 грн.

Згідно із положеннями ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК' України: боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За неналежне виконання договірних зобовязань відповідачу було нараховано 5 240,55 грн - пені, 680,40 грн - 3% річних та 1937,93 грн - інфляційних витрат.

Суд перевірив правильність нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат та прийшов до висновку, що розрахунки позивачем здійснено вірно. З огляду на вищевикладене, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 680,40 грн - 3% річних та 1937,93 грн - інфляційних втрат.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої позивачем пені суд зазначає наступне.

Статтею 83 ГПК України передбачено, що господарський суд приймаючи рішення має право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Відповідно до п. 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин)ь неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Обгрунтовуючи заяву про зменшення розміру пені відповідно до ч. З ст. 83 ГПК України представник відповідача посилається на важке матеріальне становище ДП «Львіввугілля», а саме: значну заборгованість по заробітній платі, значну кредиторську заборгованість, відсутність фінансування з Державного бюджету України. Зокрема, представник відповідача долучив до матеріалів справи довідку №7/21 від 06.01.2016р., видану Державним підприємством «Львіввугілля» про стан заборгованості, згідно якої заборгованість ДП «Львіввугілля» за одержані кредити і відсотки за них у ПАТ «Акціонерний комерційний Промінвестбанк» станом на 01.01.2016р. становить 39 318,00 грн., а також довідку №7/20 від 06.01.2016р, згідно якої заборгованість ДП «Львівугілля» перед ДП «Вугілля України» за надану фінансову допомогу станом на 01.01.2016р. становить 51 597 тис. грн.

Таким чином, враховуючи важке фінансове становище ДП «Львіввугілля» суд вважає за необхідне зменшити розмір пені на 40%. Враховуючи, що позивач просив суд стягнути з відповідача 5 240,55 грн пені, враховуючи, що суд задоволив клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 40% , підлягає до стягнення з відповідача пеня в сумі 3 144,33 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України, передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково в сумі 58 725,00 грн основного боргу, 3144,33 грн - пені, 680,40 грн - 3% річних, 1937,93 грн - інфляційних втрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст. 49 ГПК України суд покладає на винну сторону відповідача у повному обсязі в сумі 1378,00 грн.

Керуючись ст. ст.28, 33, 35 ,43, 44, 48, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Львіввугілля (80000, Львівська область, Сокальський район, м. Сокаль, вул.. Б.Хмельницького, 26, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Імпел ОСОБА_1 (01033, м. Київ, вул. Ш.Руставелі, 38 Б, кім. 12, Код ) - 58 725,00 грн - основного боргу, 3 144,33 грн - пені, 680,40 грн - 3% річних, 1937,93 грн - інфляційних втрат та 1378,00 грн

судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

5. Рішення суду може бути оскаржено згідно ст.ст. 91-95 ГПК України.

Повний текст рішення складено 22.02.2015р.

Суддя Запотічняк О.Д.