ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Справа № 907/368/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіДемидової А.М.
суддівВоліка І.М., Шевчук С.Р. (доповідач)
розглянувши касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 16.09.2015
у справі№ 907/368/15 господарського суду Закарпатської області
за позовомДепартаменту міського господарства Ужгородської міської ради
до третя особа, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору на стороні позивачаФізичної особи-підприємця ОСОБА_4 Фізична особа-підприємець ОСОБА_5
пророзірвання договору; зобов'язання вчинити дії
в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: не з'явилися

- відповідача: ОСОБА_6, дов. б/н від 07.07.2015

- третьої особи: ОСОБА_7, договір № 6 від 05.02.2016, ордер № 23852 від 16.02.2016

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 08.06.2015 у справі №907/368/15 (суддя Карпинець В.І.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 (у складі головуючого судді Скрипчук О.С., суддів Дубник О.П., Юрченка Я.О.), задоволено позов Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, розірвано договір № 23 від 27.12.2006 безкоштовного користування автозупинкою - комплексом, що знаходиться на АДРЕСА_1, укладений між Управлінням майном міста Ужгородської міської ради (правонаступник - Департамент міського господарства Ужгородської міської ради) та ФОП ОСОБА_4, а також зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 звільнити автозупинку - комплекс, що знаходиться на АДРЕСА_1, шляхом передачі даної автозупинки - комплексу по акту приймання-передачі Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради.

Не погоджуючись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, ФОП ОСОБА_4 звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема ч.ч. 1, 2 ст.652 Цивільного кодексу України, ст. 33 ГПК України, просить скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 08.06.2015 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 у справі № 907/368/15 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Також скаржник просить зупинити виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 08.06.2015 у справі №907/368/15 на час розгляду касаційної скарги.

Розглянувши зазначене клопотання, колегія суддів касаційної інстанції не вбачає підстав для його задоволення.

Позивач та третя особа не скористалися правом, наданим ст.1112 ГПК України, не надали відзив на касаційну скаргу, що в силу положень ст.1112 ГПК України не перешкоджає перегляду судових актів, що оскаржуються.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 27.12.2006 між Управлінням майном міста (правонаступник - Департамент міського господарства Ужгородської міської ради) та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір № 23 безкоштовного користування автозупинкою - комплексом, за умовами п.п. 1.1, 2.1 якого ФОП ОСОБА_4 було передано для здійснення підприємницької діяльності (продажу квітів) в безоплатне користування місце на облаштування автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном на АДРЕСА_1. Договір укладено на термін десять років. Після закінчення терміну дії договору орендар має переважне право на укладення договору оренди.

Відповідно до розділу 4 договору № 23 від 27.12.2006 зміна умов договору, припинення, розірвання договору між сторонами можливе лише за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Також 20.03.2012 між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (позивачем) та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір № 61 безкоштовного користування автозупинкою - комплексом, за умовами п.п. 1.1, 2.1 якого ФОП ОСОБА_4 було передано для здійснення підприємницької діяльності (продажу квітів) в безоплатне строкове користування місце на облаштування автобусної зупинки - комплексу "Водоканал" по АДРЕСА_2. Договір укладено на термін десять років. Після закінчення терміну дії договору орендар має переважне право на укладення договору оренди.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2013 у справі №712/15508/12, яке набрало законної сили, було розірвано шлюб укладений 05.09.1992 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та проведено розподіл спільного сумісного майна подружжя, зокрема, визнано за ОСОБА_4 право на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на зупинці "Водоканал" за адресою АДРЕСА_2, а за ОСОБА_5 визнано право на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці за адресою АДРЕСА_3

Оскільки ФОП ОСОБА_4 продовжує користуватися квітковим магазином, що на автобусній зупинці за адресою АДРЕСА_3, позивач звернувся з письмовою пропозицією (лист від 03.03.2015) до відповідача про розірвання даного договору в добровільному порядку, який був залишений без відповіді.

При цьому, позивач - Департамент міського господарства Ужгородської міської ради вважає, що договір № 23 від 27.12.2006 безкоштовного користування автозупинкою-комплексом підлягає розірванню на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України у зв'язку із істотною зміною обставин, якими керувались сторони при укладенні договору, оскільки згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2013 у справі №712/15508/12 право на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці за адресою АДРЕСА_3, було визнано за ОСОБА_5

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, власником автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном за адресою АДРЕСА_3 є Ужгородська міська рада.

З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 651, 652 Цивільного кодексу України, ст. ст. 16, 17 Закону України "Про автомобільні дороги", ч.1 ст. 9, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про дорожній рух" суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про наявність одночасно всіх умов, передбачених у ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, за яких можливе розірвання договору за рішенням суду, зокрема договір № 23 від 27.12.2006 безкоштовного користування автозупинкою - комплексом унеможливлює законне і добросовісне використання позивачем комунальної власності, оскільки Департамент міського господарства Ужгородської міської ради не має правових підстав укладати договори із третіми особами щодо користування спірною зупинкою до припинення договору № 23 від 27.12.2006, а право ФОП ОСОБА_5 на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці в комплексі з торговим павільйоном на АДРЕСА_1, може бути реалізоване після укладення договору користування зазначеною автозупинкою між позивачем та третьою особою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

З урахуванням викладеного, посилання судів першої та апеляційної інстанцій на те, що наявність договору №23 від 27.12.2006 перешкоджає ФОП ОСОБА_5 реалізувати своє право на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці за адресою АДРЕСА_3, яке було визнане рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2013 у справі № 712/15508/12, не може бути підставою для розірвання договору безкоштовного користування автозупинкою-комплексом відповідно до ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України, оскільки істотна зміна обставин згідно з ч.1 ст.652 Цивільного кодексу України підлягає доведенню стосовно сторін договору, однак рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2013 у справі №712/15508/12 не може бути істотною зміною обставин для Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, який не був стороною у справі №712/15508/12 і здійснює право власності щодо спірної автозупинки на свій розсуд, зокрема і щодо укладення господарських договорів.

За таких обставин, судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано до спірних правовідносин положення ст. 652 Цивільного кодексу України, а тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 та рішення господарського суду Закарпатської області від 08.06.2015 у справі № 907/368/15 скасувати.

Прийняти нове рішення. В позові відмовити.

Стягнути з Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради (88000, м. Ужгород, пл. Поштова, буд. 3, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_4, ІПН НОМЕР_1) 3 307,20 грн витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Доручити господарському суду Закарпатської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя А.М. Демидова

С у д д я І.М. Волік

С у д д я С.Р. Шевчук