РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2016 р. Справа № 918/1136/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуюча суддя Сініцина Л.М.

судді Розізнана І.В.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Кужель Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_2 акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" від 29.12.2015 р. на рішення господарського суду Рівненської області від 14.12.15 р. у справі № 918/1136/15

за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

до відповідача ОСОБА_2 підприємства "Марк"

про визнання недійсним договору (полісу) з моменту укладення

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 - провідний юрисконсульт, довіреність в справі;

від відповідача: ОСОБА_4С - адвокат, довіреність в справі.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 14.12.2015 р. у справі № 918/1136/15 (суддя Качур А.М.) відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" до ОСОБА_2 підприємства "Марк" про визнання недійсним договору (полісу) з моменту укладення; судові витрати залишено за позивачем. При прийнятті рішення суд виходив з того, що позов страхової компанії заявлений безпідставно; позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення представником відповідача шахрайських дій, введення в оману, інших умисних дій спрямованих на обман другої сторони правочину, жодних доказів та обґрунтувань щодо наявності помилки на момент вчинення спірного правочину.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" звернулося з апеляційною скаргою від 29.12.2015 р., в якій просило скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 17.12.2015 р. (уточнена апелянтом дата оскаржуваного рішення в судовому засіданні - 14.12.2015 р.) у справі № 918/1136/15 повністю; прийняти нове рішення, позов задовольнити повністю, визнати недійсним договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26.03.2015 р. № АЕ/2561746 з моменту укладення; стягнути з ПП "Марк" на користь ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" всі судові витрати по справі, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням матеріальних та процесуальних норм права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Суд у оскарженому рішенні відмовив у залученні третіх осіб - громадян ОСОБА_5І та ОСОБА_6, але згідно чинного законодавства України вказані особи приймали участь при укладанні договору страхування, заповняли його зміст та підписували, і саме введення в оману однієї із вказаних осіб, і є підставою для визнання договору (полісу) страхування недійсним. Прийняте судове рішення може вплинути на права та обов'язки вказаних осіб. Судом порушено процесуальні норми права - статтю 27 ГПК України. Твердження суду, що позивач не доказав введення в оману іншою стороною правочину є безпідставним, оскільки суд проігнорував письмові показання страхового агента, який особисто заповнював договір (поліс) страхування і, всупереч вимогам щодо заповнення його, на прохання представника відповідача, яке було направлено на введення в оману представника позивача, з метою отримання страхового захисту по ДТП, яке вже мало місце в той день, заповнила поліс страхування. При оформленні полісу, на прохання бухгалтера ПП "Марк", всупереч вимогам ЗУ "Про страхування" та пункту 8.2 Методичного керівництва для укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого наказом Голови правління № 118 від 20.05.2014 р., ОСОБА_6 вказала строк початку дії полісу з 00-00 год. 26 березня 2015 року та вказала дату оформлення полісу 26 березня 2015 року. ОСОБА_5 було пояснено, що це неправильно, адже поліс діятиме тільки з наступного дня після оплати його в банку, тобто з 27.03.2015 р. Незважаючи на це, бухгалтер ПП "Марк" просив, щоб не сплачувати штраф за керування без полісу, оформити поліс дією з 26-того числа. При цьому, ОСОБА_5 запевнив ОСОБА_6, що ніяких ДТП з ним не було, та шляхом обману і приховування інформації про ДТП, що сталася 26.03.2015 р. о 12-30 год. уговорив її виписати дату 26 числа. Саме в цих діях іншої сторони правочину, направлених на укладання договору (полісу) страхування, як раз і є навмисне введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Відповідно до квитанції № 214 від 26.03.2015 р. AT "Ощадбанк" оплата полісу відбулась шляхом внесення готівки - страхового платежу за вказаний поліс 26.03.2015 р. о 15 год. 48 хв., тобто відразу після оформлення полісу. В той же час, наданий пізніше разом з повідомленням відповідача про настання ДТП, бланк полісу № АЕ/2561746 має виправлення дати укладення договору (пункт 12 полісу) з 26.03.2015 р. на 25.03.2015 р., яке до речі відсутнє в другому екземплярі полісу, який зберігається в архіві страховика, що вказує на незаконне внесення даних виправлень в поліс представниками ПП "Марк". Бланк полісу № АЕ/2561746 оформлено з порушенням вимог пункту 8.2. Методичного керівництва для укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав будь-яких доказів того, що договір підлягає визнанню недійсним. Таким доказом є наявність в матеріалах справи доказів, що договір (поліс) страхування містить інформацію та відомості, які не відповідають дійсності - виправлення в його даті оформлення та невірне зазначення дати початку його дії. Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області винесено за порушення вимог статті 124 КУпАП - порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Вказане рішення прийнято на підставі матеріалів, які складали працівники ВДАЇ за результатом вказаного вище ДТП. У оскарженому судовому рішенні є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими. В оскарженому судовому рішенні є посилання на відомості із бази даних МТСБУ, але враховуючи, що поліс було видано страхувальнику і не повернуто до цього часу, іншої інформації у вказаній базі даних не може бути без відповідного рішення. Посилання суду на частину 3 статті 631 ЦК України є незаконним, оскільки полісом страхування, який оспорюється не встановлено, що його дія розповсюджується на обставини, які виникли до моменту його укладення. Сам принцип страхування закріплений в статті 979 ЦК України полягає в розповсюдженні обов'язку страховика на події, які на момент укладення договору мають лише ступінь ймовірності настання. Стаття 979 ЦК України є спеціальною по відношенню до статті 631 ЦК України та більш детально врегульовує загальні цивільні відносини.

Відповідач - Приватне підприємство "Марк" у відзиві на апеляційну скаргу просить прийняти постанову, якою залишити рішення господарського суду Рівненської області від 14.12.2015 р. у справі № 918/1136/15 без змін, а апеляційну скаргу ПАТ "Страхова компанія "Провідна" - без задоволення, посилаючись на те, що скарга є незаконною, необґрунтованою. Рішення місцевого суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Жодних правових та фактичних підстав для його скасування, передбачених статті 104 ГПК України, не має. Покликання автора на те, що суд мав залучити до участі в справі третіх осіб, не заслуговують на увагу. Вказані особи надавали пояснення в суді. Відповідно до статті 1172 ЦК України позивач несе відповідальність за дії своїх працівників, а тому жодних правових підстав залучати ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до справи в якості третіх осіб не має. Договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/2561746 від 26.03.2015 р. укладений відповідно до вимог чинного законодавства; відповідає волевиявленню сторін. Перед укладанням цього договору між сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору. Настання страхового випадку не є підставою для визнання договору недійсним. Обов'язок щодо дотримання чинного законодавства України під час укладання спірного договору покладено на страховика (позивача). Законодавець виходить з того, що споживач є менш обізнаною особою з юридичної точки зору, ніж страховик. Є безпідставним покликання позивача про те, що договір укладено внаслідок обману та приховування інформації, оскільки не стверджується жодними доказами. Після того, як сталося ДТП 26.03.2015 р. працівники міліції здійснили перевірку наявності в його учасників договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У випадку, якщо б такий договір був відсутній, то особа мала б бути притягнена до адміністративної відповідальності, однак ОСОБА_7, котра керувала транспортним засобом Toyota Corolla, не притягувалася до адмінвідповідальності за керування транспортним засобом без поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Це свідчить про те, що вона мала такий поліс. Він був виданий страховою компанією до того, як трапилася ДТП. Не заслуговує на увагу покликання позивача на пункту 8.2 Методичного керівництва, оскільки останнє не є нормативним актом, а являється внутрішнім документом страхової компанії. Є необґрунтованим та безпідставним покликання позивача, що про недійсність спірного договору свідчить та обставина, що оплата по полісу здійснена лише о 15.48 год. 26.03.2015 р. Відповідно до статті 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Полісом № АЕ/2561746 від 26.03.2015 р. встановлено саме інше. Договором встановлено, що він діє з 00 год. 26.03.2015 р. до 25.03.2016 р. включно. Договором не передбачено, що він починає діяти виключно після сплати страхового платежу. Сам страховик згідно вказаних норм надав відомості до МТСБУ щодо строку дії договору, а саме з 00 год. 26 березня 2015 року до 00 год. 25 березня 2016 року. Відповідно до відомостей МТСБУ поліс АЕ/2561746 діяв станом на 26.03.2015 р. Таким чином, покликання апелянта про те, що ОСОБА_6 пояснювала, що поліс почне діяти тільки з наступного дня не заслуговує на увагу. Жодних відомостей щодо зіпсування поліса АЕ/2561746 не подавалося. Страховий платіж в сумі 323,20 грн. був залишеним для представника страхової компанії, яка вносила кошти в банк. А тому, не можна було навіть допустити, що вона здійснить проплату лише 26.03.2015 р. о 15.48 год. Ці обставини в судовому засіданні підтвердила представник страхової компанії. Поліс був оформлений до оплати. Позивач не надав суду жодного доказу, щодо введення його в оману. Єдиним таким доказом може бути вирок суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Представник позивача (апелянта) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі; пояснив, що дата початку дії полісу 26.03.2015 р. була зазначена помилково, страховика ввели в оману; поліс підписувався та страховий платіж сплачувався 26.03.2015 р., строк дії полісу має бути з 00:00 год. 27.03.2015 р.; просив апеляційну скаргу задоволити, рішення господарського суду Рівненської області від 14.12.2015 р. у справі № 918/1136/15 скасувати; прийняти рішення, яким позов задоволити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив з підстав викладених у відзиві; пояснив, що поліс складався 25.03.2015 р., підстав для визнання його недійсним не має, дія полісу розпочиналась з 00:00 год. 26.03.2015 р., ДТП трапилось 26.03.2015 р. о 12:30 год., даний поліс був наданий ДАІ під час ДТП; просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін; розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу; перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2015 року ОСОБА_2 акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" (страховик) та ОСОБА_2 підприємством "Марк" (страхувальник) було оформлено поліс № АЕ/2561746/1887/15 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно пункту 2 якого страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом) (а.с.6, 52, 64).

Строк дії полісу з 00-00 год. 26 березня 2015 року до 25 березня 2016 року включно. Договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії (пункт 3 полісу).

Пунктом 10 полісу передбачено, що страховий платіж 323,20 грн. сплачений 26 березня 2015 року.

Відповідно до квитанції № 214 від 26.03.2015 р. оплата страхового платежу відбулася шляхом внесення готівки 26.03.2015 р. о 15 год. 48 хв. (а.с.7).

24.09.2015 р. (вх. № 2999/15 від 29.09.2016 р.) Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 підприємства "Марк" про визнання недійсним договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/2561746 від 26 березня 2015 року з моменту укладення, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що при оформленні полісу, в супереч вимогам Закону України "Про страхування" та пункту 8.2. Методичного керівництва для укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого наказом Голови правління № 118 від 20 травня 2014 року, працівником страхової компанії вказано строк початку дії полісу з 00-00 год. 26 березня 2015 року та вказано дату оформлення полісу 26 березня 2015 року. Бланк полісу оформлено з порушеннями вимог вказаного пункту Методичного керівництва. Бухгалтер ПП "Марк" шляхом введення в оману, з метою внесення неправдивої інформації до полісу про дату його оформлення та строків його дії, шахрайства, яке полягає у підробленні документів про страховий випадок, намагався вже після настання ДТП, уникнути цивільно-правової відповідальності за завдані матеріальні збитки. Оплата договору страхування (страховий платіж) була здійснена 26 березня 2015 року о 15 год. 48 хв. Тоді як, відповідно до статті 18 Закону України "Про страхування" та статті 983 Цивільного кодексу України, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового внеску.

Згідно частини 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Частинами 1,3,4 статті 18 Закону України "Про страхування" встановлено, що для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. При укладанні договору страхування страховик має право запросити у страхувальника баланс або довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), та інші документи, необхідні для оцінки страховиком страхового ризику. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Відповідно до пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором (стаття 983 ЦК України).

Як вбачається зі спірного полісу, момент набрання чинності даного договору (полісу) № АЕ/2561746/1887/15 встановлено пунктом 3 - "договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії, а саме з 00-00 год. 26 березня 2015 року".

Згідно частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 3 статті 631 ЦК України передбачено, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Статтею 29 Закону України "Про страхування" визначено, що договір страхування вважається недійсним з моменту його укладання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до цього Закону договір страхування визнається недійсним і не підлягає виконанню також у разі: 1) якщо його укладено після страхового випадку; 2) якщо предметом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації на підставі судового вироку або рішення, що набуло законної сили. Договір страхування визнається недійсним у судовому порядку.

Відповідно до пункту 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про іпотеку", "Про страхування", "Про банки і банківську діяльність", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" та іншими актами законодавства. Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" тощо. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно пункту 7 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. При цьому, суд повинен встановити наявність тих обставин з якими закон пов'язує настання певних юридичних наслідків.

Частинами 1-3, 5 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (частина 1 статті 216 ЦК України).

З постанови Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 квітня 2015 року у справі № 562/796/15-п вбачається, що 26 березня 2015 року о 12 год. 30 хв. на перехресті вулиць ОСОБА_8 - ОСОБА_9 в м. Здолбунів Рівненської області ОСОБА_7, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не надала переваги в русі транспортному засобу "Fiat", який рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулося зіткнення, чим порушила пункт 16.11 Правил дорожнього руху та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП (а.с.8).

Стаття 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно пункту 21.2 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції станом на березень 2015 року) контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема відповідними підрозділами МВС України при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Статтею 126 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Як вірно вставлено судом першої інстанції, постанова Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01.04.2015 р. не містить посилань на статтю 126 КУпАП, тобто не встановлено, що при вчиненні ДТП ОСОБА_7 керувала транспортним засобом без полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки остання не була притягнена працівниками ВДАІ з обслуговування Здолбунівського району підпорядкованого УМВС України в Рівненській області до адміністративної відповідальності по статті 126 КУпАП.

Крім того, згідно відповіді Відділення ВДАІ з обслуговування Здолбунівського району УМВС України в Рівненській області від 22.10.2015 р. на запит адвоката ОСОБА_4 - представника відповідача, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителька м. Здолбунів, вул. Шкільна, 44/223, згідно інформаційної системи НАІС ДДАІ притягувалася до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП. Станом на 22.10.2015 р. інші ПДР за гр. ОСОБА_7 не зареєстровані (а.с.51).

Отже, станом на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди 26.03.2015 р. о 12 год. 30 хв. Поліс № АЕ/2561746/1887/15 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був наявний у водія автомобіля "Toyota Corolla".

Відповідно до пункту 2.1 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 09.07.2010 р. № 566 страховики - члени МТСБУ в обов'язковому порядку здійснюють збір та постачання до бази даних МТСБУ такої інформації за формою, встановленою додатком 1 до цього Положення:

2.1.1. Відомості про втрачені, зіпсовані та знищені бланки полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та бланки спец знака.

2.1.2. Відомості про укладені та достроково припинені внутрішні договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та видані до них спецзнаки.

2.1.3. Відомості про страхові випадки за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, хід їх врегулювання та виплати страхового відшкодування.

2.1.4. Відомості про укладені та достроково припинені договори міжнародного обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

2.1.5. Відомості про вимоги до страховиків - повних членів МТСБУ, що надійшли за договорами міжнародного обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, хід їх врегулювання та розмір виплат страхового відшкодування за цими договорами.

Пунктами 3.1 - 3.2 зазначеного Положення передбачено, що інформація, яка надається постачальниками інформації до бази даних МТСБУ - Моторного (транспортного) страхового бюро України, повинна бути достовірною, без помилок та перекручень і забезпечувати однозначне тлумачення її користувачами, а також можливість однозначної ідентифікації необхідних відомостей.

Згідно пункту 3.3 положення обов'язкові дані, що надають страховики - члени МТСБУ, визначаються у додатку 1 до Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, має вказуватися строк дії договору.

Статтею 39 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено що моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Матеріалами справи встановлено, що страховик ПрАТ СК "Провідна" надав відомості до МТСБУ щодо строку дії договору, а саме з 00 год. 26 березня 2015 року до 00 год. 25 березня 2016 року, згідно відомостей МТСБУ поліс АЕ/2561746 діяв станом на 26.03.2015 р., що вбачається з витягу (а.с.50).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правомірно дійшов до висновку, що договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АА/2561746/1887/15 відповідає усім вище викладеним вимогам, які визначені обов'язковими для даного виду договору Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування" з урахуванням особливостей визначених Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Строк дії полісу встановлено пунктом 3 - з 00-00 год. 26 березня 2015 року відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про страхування", статті 983 ЦК України і є однією з істотних умов, яку повинен містити договір страхування.

Позивачем ПрАТ СК "Провідна" належним чином не обґрунтовано та не надано суду будь-яких доказів того, що договір страхування (поліс) № АЕ/2561746/1887/15 підлягає визнанню недійсним, саме з тих підстав, що його укладено після страхового випадку.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення даного позову, оскільки при розгляді даного спору не встановлено наявності фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання оспорюваного правочину недійсним.

Щодо підстав визнання недійсним полісу в силу вимог статті 230 ЦК України - введення в оману працівника страхової компанії бухгалтером ПП "Марк", з метою внесення неправдивої інформації до полісу про дату його оформлення і строків його дії, та шахрайства, яке полягає у підроблені документів, що свідчить про наявність суттєвої помилки в строку дії договору, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з пояснень керівника Здолбунівського центру обслуговування клієнтів Рівненської філії ПрАТ СК "Провідна" ОСОБА_6 поліс № АЕ/2561746/1887/15 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з відповідачем ПП "Марк" був оформлений 26.03.2015 р. приблизно з 12:00 до 13:00 год. Страховий платіж був внесений того ж дня після 14:00 год. (а.с.65).

З пояснень представника ПП "Марк" ОСОБА_5, вбачається, що останній звернувся до страхової компанії для укладення страхового полісу № АЕ/2561746/1887/15 - 25.03.2015 р.; тоді ж поліс був оформлений та підписаний. Відповідно до умов полісу він мав діяти з 00 год. 00 хв. 26.03.2015 р. Кошти він сплачував безпосередньо ОСОБА_6 (а.с.79).

Згідно копії полісу № АЕ/2561746/1887/15 доданої позивачем до позовної заяви зазначена дата укладення договору (оформлення полісу) - 26.03.2015 р. (пункт 12 полісу) (а.с.6).

З наданого відповідачем ПП "Марк" оригіналу та копії полісу № АЕ/2561746/1887/15 слідує, що у пункті 12 полісу дата укладення договору (оформлення полісу) має ознаки виправлення на 25 березня 2015 р. (а.с.52,64).

Однак, вказані обставини правомірно залишено поза увагою судом першої інстанції, оскільки не підтвердженні будь-якими належними і допустимими доказами та не підтверджують факт укладення та набрання чинності спірним договором страхування після дорожньо-транспортної пригоди.

Заява позивача до Здолбунівського РВ УМВС України в Рівненській області про кримінальне правопорушення-шахрайство була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 358 ККУ. На момент розгляду спору судом першої інстанції, за даним фактом тривало досудове розслідування (а.с.93); на момент прийняття судом рішення, вирок суду, яким би було встановлено вчинення працівниками ПП "Марк" кримінально карних діянь у вигляді підроблення документів, печаток, штампів та бланків, їх збут, використання підроблених документів у матеріалах справи відсутній.

Будь-якої інформації щодо результатів вказаного досудового розслідування на момент прийняття судового рішення у суді апеляційної інстанції позивачем (апелянтом) не надано.

Відповідно до частини 1 статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Частиною 1 статті 229 ЦК України передбачено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Пунктами 19-20 постанови пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 р. передбачено, що відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення представником відповідача шахрайських дій, введення в оману, інших умисних дій спрямованих на обман другої сторони правочину. Необґрунтовано та не доведено наявність помилки на момент вчинення спірного правочину, та як вірно встановлено місцевим господарським судом згідно відомостей з МТСБУ - поліс серії АЕ №2561746 є діючим станом на 26 березня 2015 року.

За наведених обставин, враховуючи наявні матеріали справи, позовні вимоги про визнання недійсним договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/2561746 від 26 березня 2015 року з моменту укладення є безпідставними, не ґрунтуються на нормах законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а тому не підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги щодо незалучення судом першої інстанції до участі у справі третіх осіб - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, чим порушено статтю 27 ГПК України, є безпідставними, оскільки, як вбачається з рішення суду першої інстанції, клопотання про залучення третіх осіб були розглянуті судом та в їх задоволенні правомірно і обґрунтовано відмовлено.

Доводи апелянта щодо того, що при оформленні оспорюваного полісу порушено вимоги пункту 8.2. Методичного керівництва для укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого наказом Голови правління № 118 від 20 травня 2014 року, колегією суддів не приймаються, оскільки вказане Методичне керівництво є лише внутрішнім документом страхової компанії, не зареєстровано в Міністерстві юстиції та не є обов'язковим нормативно-правовим актом. Вказаний документ містить рекомендації працівникам страхової компанії щодо оформлення договорів (полісів) цивільно-правової відповідальності та обов'язкового використання їх в роботі. В оспорюваному договорі (полісі) відсутні відомості про необхідність застосування сторонами договору вказаного Методичного керівництва при укладанні чи виконанні договору, або у випадках виникнення розбіжностей чи спірних питань, що стосуються даного полісу.

Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки спростовуються вищенаведеним та матеріалами справи, не відповідають нормам законодавства, що регулюють дані правовідносини, не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення та не можуть бути підставою для його скасування.

Рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права та повним дослідженням усіх обставин справи, висновки суду відповідають матеріалам справи та ґрунтуються на нормах чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу - без задоволення.

Апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу - без задоволення, якщо рішення є законним та обґрунтованим.

За таких обставин, підстав для скасування рішення не вбачається.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Рівненської області від 14.12.2015 р. у справі № 918/1136/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_2 акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" від 29.12.2015 р. - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуюча суддя Л.М Сініцина

Судді І.В. Розізнана

ОСОБА_1