КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Справа№ 910/11254/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Корсакової Г.В.

за участю представників:

від позивача: Бондар І.П.

від відповідача (апелянта): Барзікова Т.А.

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 по справі № 910/11254/15 (суддя: Цюкало Ю.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Комунального підприємства "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Ремонтно-експлуатаційна організація -9"

про стягнення 4 537,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва" про стягнення з відповідача на користь позивача 4537,64 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.201 по справі № 910/11254/15 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Комунального підприємства "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва", з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", або на будь-який інший рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: 4537,64 грн. страхового відшкодування та 1827,00 грн. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду про задоволення позову мотивовано тим, що особою відповідальною за завдані збитки застрахованій позивачем особі, є КП "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва", оскільки залиття відбулось через пошкодження ливнезливової труби у будинку за адресою: АДРЕСА_2, який перебуває на балансі останнього. Зважаючи на положення ст. 1191 Цивільного кодексу України, а також те, що Договором добровільного комплексного страхування майна, відповідальності та від нещасного випадку № 3608208/АКН від 03.05.2012 року встановлено ліміт відповідальності в розмірі 404 000,00 грн. та франшизу в сумі - 2 020,00 грн., місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за викладених в позові обставин про те, що сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті відповідачем за шкоду, заподіяну страхувальнику позивача складає: 4 537,64 грн. (відшкодована шкода) з розрахунку 6 557,64 грн. (оцінена шкода) - 2 020,00 грн. (франшиза).

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач- Комунальне підприємство "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що сума страхового відшкодування, виплачена позивачем застрахованій особі, підлягає відшкодуванню позивачу не відповідачем, а Комунальним підприємством "Ремонтно-експлуатаційна організація -9", оскільки на наведене підприємство на підставі укладеного з відповідачем договору № 472 від 0111.2011 покладено обов'язки з утримання та обслуговування будинків житлового та нежитлового фонду Святошинського району міста Києва, і саме третя особа має відповідати за позовом, як безпосередній виконавець послуг з обслуговування будинку. Крім того, апелянт вказував і на те, що місцевим господарським судом не прийнято клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та про залучення іншого відповідача, що є порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 21.09.2015 апеляційну скаргу Комунального підприємства "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва" було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 27.10.2015.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 27.10.2015 розгляд апеляційної скарги по справі № 910/11254/15 відкладено на 26.11.2015.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 26.11.2015 залучено Комунальне Підприємство "Ремонтно-експлуатаційна організація - 9" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Розпорядженням В. о. керівника апарату від 07.12.2015, у зв'язку з перебуванням судді Суліма В.В. на лікарняному, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/14192/14.

Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Комунального підприємства "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва" по справі № 910/11254/15 розподілено судді - доповідачу Станіку С.Р. для розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 у зв'язку із перебуванням судді Корсакової Г.В. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/11254/15 колегію суддів у складі: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 апеляційну скаруг по справі № 910/11254/15 прийнято до провадження колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Гончаров С.А., розгляд справи призначено на 02.02.2016.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду Тищенко А.І. від 02.02.2016 у зв'язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці, апеляційну скаргу по справі № 910/11254/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 справу № 910/11254/15 прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В. Розгляд справи вирішено слухати в раніше призначеному на 02.02.2016 судовому засіданні.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 розгляд апеляційної скарги відкладено на 16.02.2016.

В судовому засіданні 16.02.2016 представник апелянта (відповідача) доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення місцевого господарського суду - скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні 16.02.2016 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення нормам матеріального та процесуального права.

В судове засідання 16.02.2016 третя особа представників не направила, про розгляд справи повідомлена належним чином. 15.02.2016 через канцелярію суду від третьої особи (в особі представника) надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 03.05.2012 року між позивачем (надалі - страховик) та ОСОБА_7 (далі - страхувальник) був укладений Договір добровільного комплексного страхування майна, відповідальності та від нещасного випадку № 3608208/АКН (копія договору в справі, по тексту - Договір або Договір добровільного страхування), відповідно до якого позивачем були застраховані майнові інтереси страхувальника, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з реєстраційним посвідченням № 021203 від 04.10.2006 року та Витягу з Державного реєстру правочинів № 2956313 від 29.09.2006 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_7 на праві власності.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

У відповідності зі ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України, предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про страхування" визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування", є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Приписами ст. 988 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

14.08.2012 відбулося залиття вищевказаної квартири, що підтверджується актом про залиття, аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого або холодного водопостачання від 15.08.2012, складеним комісією у складі: головного інженера в.о. головного інженера ОСОБА_8, майстра технічної дільниці - ОСОБА_9, майстра ремонтної дільниці ОСОБА_10, монтажника СТС ОСОБА_2, представників організації, яка відповідно до укладеної угоди з балансоутримувачем обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення гарячого та холодного водопостачання. Згідно вказаного акту комісією зафіксовано, що 14.08.2012 в будинку АДРЕСА_1 сталося залиття квартири № 34. Залиття квартири № 34 сталося внаслідок пошкодження ливнєзливової труби.

28.08.2012 до позивача звернувся страхувальник (ОСОБА_7) з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування майна.

Розглянувши заяву страхувальника позивачем, на підставі Договору страхування, розрахунку страхового відшкодування № 688/12 від 27.08.2012 року, кошторису відновлювального ремонту б/н від 27 серпня 2012 року, було складено страховий акт № 688/12 від 30.08.2012 та розраховано страхове відшкодування, що належить до виплати страхувальнику в розмірі 4 537,64 грн.

Факт виплати страхового відшкодування в розмірі 4 537,64 грн. підтверджується платіжним дорученням № 3893 від 31.08.2012 та відомістю виплат № 130 від 31.08.2012.

Відповідно до листа № 107-7703/32 від 04.12.2014 року Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації житловий будинок АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та перебуває на балансі КП "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва".

Позивач звернувся до відповідача із листом № 2112/688/12/УБК від 22.12.2014, у якому просив сплатити страхове відшкодування в розмірі 4 537,64 грн. Проте відповіді на вказане звернення відповідачем не надано, страхового відшкодування не сплачено.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, наявними матеріалами справи підтверджується, що позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування в сумі 4 537,64 грн. на користь свого страхувальника, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи у межах фактичних витрат (затрат), понесених позивачем при виплаті страхового відшкодування своєму страхувальнику за Договором страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду зазначає, що Закон України "Про житлово-комунальні послуги" покладає відповідальність за експлуатацію майна саме на балансоутримувача, на якого зокрема наведеним Законом покладено обов'язок з належного утримання майна.

Таким чином, оскільки відповідач є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 (лист № 107-7703/32 від 04.12.2014 року Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації), а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що особою відповідальною за завдані збитки застрахованій позивачем особі, є КП "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва", оскільки залиття відбулось через пошкодження ливнезливової труби у будинку за адресою: АДРЕСА_1, який перебуває на балансі останнього.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Враховуючи викладене, зважаючи на положення ст. 1191 Цивільного кодексу України, а також те, що Договором добровільного комплексного страхування майна, відповідальності та від нещасного випадку № 3608208/АКН від 03.05.2012 встановлено ліміт відповідальності в розмірі 404 000,00 грн. та франшизу в сумі - 2 020,00 грн., суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за викладених в позові обставин про те, що сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті відповідачем за шкоду, заподіяну страхувальнику позивача складає 4 537,64 грн. (відшкодована шкода), з розрахунку 6 557,64 грн. (оцінена шкода) - 2 020,00 грн. (франшиза).

Доводи апелянта про те, що сума страхового відшкодування, виплачена позивачем застрахованій особі, підлягає відшкодуванню позивачу не відповідачем, а Комунальним підприємством "Ремонтно-експлуатаційна організація -9", оскільки на наведене підприємство на підставі укладеного з відповідачем договору № 472 від 0111.2011 покладено обов'язки з утримання та обслуговування будинків житлового та нежитлового фонду Святошинського району міста Києва, і саме третя особа має відповідати за позовом, як безпосередній виконавець послуг з обслуговування будинку - судом апеляційної інстанції відхиляється з огляду на нижченаведене.

Так, дійсно, 01.11.2011 між КП "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва", як замовником, та КП «РЕО-9», як виконавцем, укладено договір № 472 на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлового та нежитлового фонду, що знаходяться на балансі КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва» (далі - договір № 472 від 01.11.2011), за умовами якого сторони узгодили, предметом договору є утримання, технічне та санітарне обслуговування виконавцем житлового фонду, нежитлових приміщень, інших споруд, прибудинкової території, внутрішньо будинкових інженерних мереж, поточного ремонту та надання інших послуг згідно з Типовим переліком послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим Постановою КМУ від 20.05.2009 № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» та від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово - комунальні послуги» (п. 1.1).

Додатком № 1 до договору № 472 від 01.11.2011 сторони узгодили Перелік житлових та нежитлових будинків, які обслуговуються відповідно до умов укладеного договору по К ПРЕО-9, до якого зокрема включено будинок АДРЕСА_1 у м.Києві.

Замовник за вказаним договором № 472 від 01.11.2011 зобов'язався надавати допомогу та сприяти виконавцю у виконанні робіт по додатковому благоустрою прибудинкових територій в разі надходження додаткових коштів (п. 2.1.1), а виконавець зобов'язався утримувати та обслуговувати житловий та нежитловий фонд комунальної власності, прибудинкової території з елементами благоустрою, внутрішньо будинкові інженерні мережі, обладнання та забезпечити його збереження (п. 2.2.1), здійснювати та проводити загальні огляди з оформленням актів (весняного, осіннього, позачергового) , а також оформлення паспортів підготовки житлового фонду до зимового періоду (п. 2.2.16).

Ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Ч.1 ст. 906 Цивільного кодексу України визначено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що правовідносини, які виникли внаслідок укладення договору № 472 від 01.11.2011 між КП "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва", як замовником, та КП «РЕО-9», як виконавцем, не є предметом спору у справі № 910/11254/15, і питання виконання КП «РЕО-9» послуг з утримання та обслуговуваня житлового та нежитлового фонду комунальної власності жодним чином не впливає на відповідальність КП "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва", як балансоутримувача, щодо виплати суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну страхувальнику позивача, за залиття квартири страхувальника внаслідок пошкодження ливнєзливової труби.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не позбавлений права звернутися до КП «РЕО-9» з окремими вимогами щодо відшкодування понесених збитків по договору № 472 від 01.11.2011, що узгоджується зокрема і з приписами ст.ст. 901, 906 Цивільного кодексу України, проте, обумовлені законом підстави для покладення на КП «РЕО-9» відповідальності щодо відшкодування на користь позивача 4 537,64 грн. - відсутні, і судом апеляційної інстанції не встановлені.

З огляду на викладене, відсутні обумовлені ст. 24 Господарського процесуального кодексу України підстави для залучення до участі у розгляді справи у якості відповідача КП «РЕО-9», у зв'язку з чим судом апеляційної інстанції відхилено заявлене позивачем клопотання про залучення до участі у розгляді справи у якості відповідача КП «РЕО-9».

Також, доводи апелянта про те, що місцевим господарським судом не прийнято клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та про залучення іншого відповідача, що є порушенням норм процесуального права - судом апеляційної інстанції відхиляються, з огляду на те, що судом першої інстанції в рішенні зазначено, що відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору, і зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався місцевим господарським судом з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, докази чого містяться в матеріалах справи.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що ч. 2 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України визначено, що порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення. В свою чергу, судом апеляційної інстанції під час апеляційного провадження у справі не встановлено порушень місцевим господарським судом норм процесуального права, які привели до прийняття неправильного рішення.

За таких обставин, у суду апеляційної інстанції відсутні обумовлені ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстави для зміни або скасування рішення місцевого господарського суду.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 по справі № 910/11254/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 по справі № 910/11254/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/11254/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Ю.Л. Власов

Г.В. Корсакова