РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016Справа №910/30824/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/30824/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Евровет»;

до 1) приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова»;

2) приватного підприємства «Медуня-Солодуня»;

про стягнення 95 989,09 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Бреус В.М., довіреність № 7 від 03.12.2015р.;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: Лутак О.М., довіреність № 10 від 24.12.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Евровет» (надалі - позивач) до 1. приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» та 2. приватного підприємства «Медуня-Солодуня» (надалі - відповідач) про стягнення 95 989,09 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2015р. порушено провадження у справі № 910/30824/15 та призначено її розгляд на 14.01.2016р.

24.12.2015р. на адресу господарського суду від позивача надійшли витребувані докази.

06.01.2016р. через загальний відділ діловодства суду від представника відповідаа-2 надійшли відзив на позовну заяву, клопотання про долучення документів та клопотання про витребування доказів і призначення судової експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2016р. розгляд справи було відкладено на 04.02.2016р.

04.02.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача-1 надійшли витребувані судом докази, зокрема, відповідач-1 повідомив, що за результатами розгляду зави позивача про виплату страхового відшкодування від 10.07.2015р. по страховій справі № ЦБ-0024574 було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 50 000,00 грн., страхова справа сформована для виплати.

Ухвалою суду від 04.02.2016р. судом було відкладено розгляд справи на 18.02.2016р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача-1 та неподанням витребуваних доказів.

15.02.2016р. через відділ діловодства суду від позивача отримано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача-1 страхове відшкодування в сумі 50 000,00 грн., а з відповідача-2 різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у сумі 37 599,44 грн., а також 1120,00 грн. витрат, понесених позивачем на оплату автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля.

В судовому засіданні 18.02.2016р. заява позивача про зменшення позовних вимог прийнята судом до розгляду, у зв'язку з чим має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Отже, позовні вимоги розглядаються в межах ціни позову - 88 719,44 грн., визначеної судом, оскільки позивачем було допущено арифметичну помилку у визначенні ціни позову (50 000 + 37 599,44 +1120 = 88719,44).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини водія ОСОБА_3, що керував транспортним засобом марки «МАН», державний номер НОМЕР_1, власником якого є відповідач-2, було пошкоджено автомобіль марки «Opel», державний номер НОМЕР_2, власником якого є позивач, внаслідок чого позивачем були понесені витрати по відновлювальному ремонту пошкодженого автомобіля в сумі 87 599,44 грн. Оскільки відповідач-1 є страховиком транспортного засобу «МАН», державний номер НОМЕР_1, згідно з Полісом № АІ/5834718, позивач просить суд стягнути з відповідача-1 50 000,00 грн. страхового відшкодування в межах ліміту, встановленого Полісом № АІ/5834718, а з відповідача-2 стягнути 37 599,44 грн. різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Також, позивач просить стягнути з відповідача-2 1120,00 грн. витрат, понесених позивачем на оплату автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля.

Присутній у судовому засіданні 18.02.2016р. представник позивача подав витребувані судом докази та підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Крім того, представник позивача заперечив проти задоволення клопотання відповідача-2 про призначення у справі судової експертизи.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з'явився. Відповідач-1 належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві.

Суд, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників судового процесу, дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача-2 про призначення у справі судової експертизи щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого позивачу, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП, оскільки в матеріалах справи наявні відповідні документи станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт пошкодженого автомобіля, що підтверджують вартість відновлювального ремонту, та наявні докази оплати таких робіт позивачем.

Крім того, у своєму клопотанні про призначення судової експертизи відповідач-2 фактично оспорює висновок експерта, який носить лише рекомендаційний характер, тоді як сума фактично понесених позивачем збитків відрізняється від попереднього висновку експерта у бік зменшення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.

Як зазначається у п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

З огляду на зібрані у справі докази, що підтверджують розмір фактично завданого позивачу матеріального збитку, та не оспорювання відповідачами факту настання дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля, що належить відповідачу-2, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача-2 про призначення у справі судової експертизи.

Таким чином, оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача-1 суд не повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від позивача не надходило, тому суд вважає, що у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача-1, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем-2, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

З постанови Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 12.06.2015р. у справі №446/1195/15-п (з урахуванням постанови цього ж суду від 28.01.2016р.) вбачається, що 12.06.2015р. о 13 год. 15 хв., ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «МАН», державний номер НОМЕР_1, по вул. Київське шосе, 114 у м. Житомирі, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Opel», державний номер НОМЕР_2, у зв'язку з чим автомобілі отримали механічні пошкодження.

Даною постановою суду ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення в розмірі 340,00 грн.

Як встановлено судом, власником автомобіля марки «Opel», державний номер НОМЕР_2, є позивач.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Opel», державний номер НОМЕР_2, та власнику автомобіля завдано шкоду, визначену на підставі Висновку № 26-1 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 07.06.2015р., складеного суб'єктом оціночної діяльності.

Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву заперечив проти позовних вимог та зазначив, що вказана у Висновку № 26-1 від 07.06.2015р. сума є завищеною.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Opel», державний номер НОМЕР_2, згідно з актами виконаних робіт № ЗА-0005158 від 30.06.2015р. на суму 23 249,64 грн., № ЗА-0005489 від 09.07.2015р. на суму 33 495,80 грн., складеними ТОВ «Автоцентр на кільцевій», видатковою накладною № 213 від 27.05.2015р. на суму 29 040,00 грн. та видатковою накладною № 35292 від 25.07.2015р. на суму 1824,00 грн., склала 87 599,44 грн.

Кошти в розмірі 87 599,44 грн. були перераховані позивачем згідно платіжних доручень № 490 від 15.05.2015р., № 505 від 18.05.2015р., № 551 від 26.05.2015р., № 554 від 27.05.2015р., №631 від 12.06.2015р., № 671 від 24.06.2015р., № 697 від 30.06.2015р. та № 797 від 22.07.2015р. на рахунок ТОВ «Автоцентр на кільцевій», яке здійснювало ремонт пошкодженого транспортного засобу, а також на користь ТОВ «Еліт Глобал Плюс» та ПП «ШипШина», які здійснювали поставку запасних частин, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля.

Крім того, Вищий господарський суд України в постанові від 23.08.2011 у справі №42/92 зазначає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що визначає розмір збитку. Реальним же підтвердженням виплати є саме платіжне доручення.

Судом установлено факт сплати позивачем за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу в сумі 87 599,44 грн., виходячи з фактичної вартості ремонту, визначеної особою, яка здійснювала відновлювальний ремонт автомобіля.

Аналогічної правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у постановах від 15.01.2013 № 5011-72/9778-2012, від 21.05.2013 № 22-17-25-26/366-07-7922.

За таких обставин дійшов висновку, що заперечення відповідача-2 є необґрунтованими та не приймаються судом до уваги.

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу марки «МАН», державний номер НОМЕР_1, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю марки «Opel», державний номер НОМЕР_2, застрахована у приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5834718.

Відповідно до умов договору (полісу) № АІ/5834718, страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки «МАН», державний номер НОМЕР_1.

Зокрема ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, визначено в розмірі 50000,00 грн., розмір франшизи встановлено в сумі 0,00 грн.

Позивач звертався до відповідачів з заявою про відшкодування вартості відновлювального ремонту, однак відповідачі заяву позивача залишили без задоволення.

В матеріалах справи міститься повідомлення відповідач-1, що за результатами розгляду зави позивача про виплату страхового відшкодування від 10.07.2015р. по страхові справі № ЦБ-0024574 було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 50 000,00 грн., страхова справа сформована для виплати.

Однак, станом на час розгляду спору в суді, страхове відшкодування в сумі 50 000,00 грн. відповідачем-1 не сплачено.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «МАН», державний номер НОМЕР_1, застрахована у відповідача згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5834718, то відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП вищевказаним водієм власнику автотранспортного засобу, покладається на відповідача-1 у межах ліміту відповідальності.

У зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача-1 страхове відшкодування в сумі 50 000,00 грн.

Також, позивач на підставі ст. 1194 ЦК України просить суд стягнути з відповідача-2 різницю між фактичним розміром шкоди (87 599,44 грн.) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням у сумі 50 000,00 грн.), яка становить 37 599,44 грн.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем марки «МАН», державний номер НОМЕР_1, встановлена у судовому порядку.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Враховуючи наведені положення законодавства та встановлені обставини справи, відповідачі є особами, відповідальними за шкоду, завдану позивачу, оскільки відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, відповідач-1 взяв на себе відповідальність за свого страхувальника (відповідача-2), а саме за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Таким чином, особами, відповідальними за завдані позивачу збитки є відповідач-1 як страховик відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом обов'язкового страхування цивільної відповідальності, та винна особа відповідно до положень ст. 1187 ЦК України в тій частині, що не підлягає відшкодуванню страховиком, тобто відповідач-2.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик (страхова організація, що має право на здійснення обов'язкового страхування цивільної-відповідальності) відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Враховуючи наведені положення законодавства та встановлені обставини справи, відповідач-1 є особою, відповідальною за шкоду, завдану автомобілю позивача, оскільки відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, відповідач-1 взяв на себе відповідальність за свого страхувальника (відповідач-2), а саме за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Однак, як установлено судом та не заперечується відповідачем-1, останній не здійснив виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 50 000,00 грн.

У зв'язку з чим заявлена до стягнення з відповідача-1 сума страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн. підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача-2 37 599,44 грн., яка становить різницю між фактичним розміром шкоди (87 599,44 грн.) і страховим відшкодуванням (50 000,00 грн.) суд зазначає наступне.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків (ч.1 статті 1172 ЦК України).

Судом встановлено, що на момент ДТП винна особа ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах із відповідачем-2 та під час ДТП виконував свої трудові обов'язки, що встановлено постановою Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 12.06.2015р. у справі №446/1195/15-п та відповідачем-2 не заперечується.

Відтак, враховуючи положення ст.ст. 1172 та 1187 ЦК України відповідач-2 є особою, що відшкодовує завдану ОСОБА_3 шкоду. Такої ж позиції дотримується Вищий господарський суд України у своїх постановах від 30.07.2009 у справі № 9/57-31/353 від 04.11.2010 та у справі № 14/222 від 11.05.2011 у справі № 18/1091.

Положеннями статті 1194 Цивільного кодексу України унормовано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим, суд зазначає, оскільки страхове відшкодування - це виплата, яка здійснюється страховиком в межах страхової суми, а страхова сума - це максимально можливий розмір виплати по страхуванню (ст. 9 Закону України «Про страхування»), страхового відшкодування може бути недостатньо для покриття всіх збитків потерпілої особи. В такому випадку потерпілий вправі звернутися безпосередньо до страхувальника (завдавача шкоди, відповідальної особи) з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Згідно статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортирних засобів», ст. 1194 ЦК України, суд дійшов висновку, що різницю між фактичним розміром та страховим відшкодуванням у сумі 37 599,44 грн. необхідно стягнути на користь позивача з відповідача-2, який станом на час скоєння ДТП на законних підставах володів транспортним засобом «МАН», державний номер НОМЕР_1, що перебував під керуванням ОСОБА_3, з вини якого сталася ДТП.

Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача-2 1120,00 грн. витрат, понесених позивачем на оплату експертного дослідження з визначення матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля, посилаючись на приписи статті 1166 Цивільного кодексу України, де зазначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підтвердження понесених витрат позивачем до позовної заяви додано платіжне доручення № 575 від 02.06.2015р. на суму 1120,00 грн.

Враховуючи, що відповідач-2 є особою, відповідальною за завдані позивачу збитки, а саме за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, з відповідача-2 підлягають стягненню 1120,00 грн. витрат, понесених позивачем на оплату експертного дослідження з визначення матеріального збитку.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

З огляду на вищевикладене, позові вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Евровет» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, 11; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Евровет» (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 26-А, к. 112-124; ) суму страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 750 грн. Видати наказ.

3. Стягнути з приватного підприємства «Медуня-Солодуня» (80465, Львівська обл., Камянка-Бузький район, смт. Новий Яричів, вул. Міцкевича, 58; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Евровет» (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 26-А, к. 112-124; ) 37 599 грн. 44 коп. - матеріальних збитків, 1120,00 грн. - витрат на автотоварознавче дослідження та 580 грн. 79 коп. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 23.02.2016р.

Суддя А.І. Привалов