РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016Справа №910/915/16
За позовом Ковельського госпрозрахункового ринку

до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк»

про зобов'язання виконати платіжне доручення та перерахувати кошти.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Горблюк Р.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про зобов'язання виконати платіжне доручення № 15 від 20.11.2015 та перерахувати до бюджету орендну плату за землю в сумі 179870,08 грн. і платіжне доручення №16 від 20.11.2015 та перерахувати до бюджету єдиний соціальний внесок у сумі 10020 грн.

Відповідач у поданому суду відзиві заперечив проти позову з посиланням на введення у банку тимчасової адміністрації, у зв'язку з чим вважає, що Позивач повинен захищати свої майнові права у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У судове засідання Відповідач представників не направив, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення Відповідача про призначення справи до розгляду - ухвала суду надсилалася на адресу місцезнаходження Відповідача згідно відомостей з ЄДРЮО та ФОП та з матеріалів справи, а відтак, будь-які несприятливі наслідки такого ненаправлення представників покладаються на Відповідача відповідно.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18. Суд приймає до уваги, що явка представників сторін у засідання обов'язковою не визнавалась. Клопотань про відкладення розгляду справи, призначеного на 15.02.2016, не надходило, та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та здійснює її розгляд.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі укладеного між Позивачем, як Клієнтом, та Відповідачем, як Банком, договору банківського рахунку, Позивачу було відкрито поточний рахунок у гривнях, а Відповідач зобов'язався здійснювати його розрахунково-касове обслуговування у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами. Доказів закінчення строку дії договору банківського рахунку або визнання його недійсним матеріали справи не містять.

З матеріалів справи та пояснень Позивача вбачається, що ним було подано, а Відповідачем прийнято до виконання два платіжних доручення: № 15 від 20.11.2015 про перерахування до бюджету орендної плати за землю в сумі 179870,08 грн. і № 16 від 20.11.2015 про перерахування до бюджету єдиного соціального внеску у сумі 10020 грн., проте ці платіжні доручення Банком виконано не було та перекази за ними з рахунку Позивача, відкритого у Банку (Відповідача), на вказані в дорученнях рахунки отримувача, здійснено не було.

Невиконання Відповідачем вказаних платіжних доручень у встановлений строк є порушенням ст.ст. 525, 526, 530, 1066, 1068 ЦК України, ст.ст. 8, 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та умов договору банківського рахунку.

Вказаним невиконанням було порушене майнове право Позивача на вільне володіння та розпорядження належним останньому майном, яким, у розумінні статей 177, 190 ЦК України, є грошові кошти, у т.ч., враховуючи положення пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», які існують у формі записів на поточному рахунку Позивача, відкритому в Банку на підставі договору банківського рахунку.

Судом встановлено, що станом на момент подання до Банку (Відповідача) спірних платіжних доручень, у останнього не було достатніх підстав для їх невиконання (ст. 1074 ЦК України). Зворотного Відповідачем не доведено. Суми коштів на рахунку Позивача, відкритому у Банку, для виконання спірних платіжних доручень вистачало.

Також судом встановлено, що всупереч ст. 1066 ЦК України Відповідач не зміг забезпечити право Позивача на безперешкодне розпорядження своїми коштами, що знаходяться на його поточному рахунку, відкритому у Банку (Відповідача) на підставі договору банківського рахунку.

Однак, позов до Банку не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

На підставі постанови Правління НБУ від 24.12.2015 № 934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) було прийнято рішення від 24.12.2015 № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким у Публічне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 25.12.2015 до 24.03.2016 (включно) та призначено уповноважену особу Фонду. Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказуванню.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах. Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 даного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Так, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Судом враховано, що п. 1 ч. 6 ст. 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Однак, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у цьому Законі термін «вкладник» вживається у значені «фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката». Відтак, враховуючи дану норму, юридичні особи не підпадають під визначення поняття «вкладник» у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Водночас, у пункті 5-4 статті 2 даного Закону під поняттям «кредитор» розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Пунктом 7.1.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

За змістом пункту 1.24 статті 1 указаного Закону переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Відтак, виходячи з аналізу вищенаведених положень та положень статті 509 ЦК України, Позивач є кредитором банку за Договором, на якого поширюються обмеження встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому вимога Позивача про зобов'язання Відповідача перерахувати кошти, які знаходяться на його рахунку у Відповідача, є саме вимогою кредитора та не може бути виконана Відповідачем у силу зазначеної норми, у зв'язку із запровадженням у останнього тимчасової адміністрації.

Отже, з огляду на вищенаведене суд дійшов висновку, що та обставина, що на момент ухвалення даного рішення у Банку вже було введено тимчасову адміністрацію, унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та отже є підставою для відмови у позові.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 № 6-2001цс15, і цей висновок за приписами ст. 111-28 ГПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

При цьому розглядаючи спір по суті, судом враховано, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

У матеріалах справі відсутні докази про те, що Фонд (уповноважена особа) дав (дала) дозвіл на продовження виконання Відповідачем вищеописаних платіжних доручень Позивача, у зв'язку з невиконанням якого останній звернувся до суду.

Натомість, відповідно до абз. 9 п. 1.26 глави 1 розділу III (із змінами, внесеними згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2013 № 19) Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку (затверджено рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012 № 2 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року за № 1581/21893) під час виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію не пізніше п'ятого робочого дня, починаючи з дня свого призначення, має повернути клієнтам, з якими укладені договори про касово-розрахункове обслуговування, розрахункові документи, що не сплачені в строк з вини неплатоспроможного банку.

Суд зауважує, що Позивач може захистити свої майнові права за договором банківського рахунку в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Судовий збір за приписами ст. 49 ГПК України у зв'язку з відмовою у позові покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.02.2016

Суддя Сташків Р.Б.