РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016Справа №910/31609/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

До Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

Про стягнення 82 360 017,62 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники:

від позивача: Кость О.Г. (дов. № 14-105 від 18.04.204)

від відповідача: Кравчик С.М. (дов. № 91/2015/11/11-7 від 11.11.2015)

В судовому засіданні 17.02.2016 відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.12.2015 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява №14/2-1938В від 14.12.2015 Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач) до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (надалі - відповідач) про стягнення 82 360 017,62 грн.

Позовні вимогу обґрунтовані тим, що на думку позивача відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов'язання за договором № 1245/14-БО-41, внаслідок чого у останнього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 82 360 017, 62 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2015 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/31609/15, розгляд справи призначено на 13.01.2016.

В судове засідання, призначене на 13.01.2016, представник позивача з'явився та надав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

В судове засідання, призначене на 13.01.2016, представник відповідача не з'явився, однак через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду розгляд справи відкладено на 08.02.2016.

В судове засідання призначене на 08.02.2016 представник позивача не з'явився.

В судове засідання, призначене на 08.02.2016, представник відповідача з'явився та подав клопотання про продовження строку розгляду справи.

08.02.2016 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 17.02.2016.

В судове засідання, призначене на 17.02.2016, представники сторін з'явились та надали пояснення по суті справи.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначав, що між ним і відповідачем укладено договір № 1245/14-БО купівлі-продажу природного газу від 09.12.2013, згідно з яким він з 01.01.2014 по 31.12.2014 передав відповідачу 82 060,017 м3 природного газу вартістю 439 228 955,39грн.

Всупереч умов договору відповідач частково оплатив одержаний природний газ та послуги з його транспортування, заборгувавши йому 36 203 417, 56 грн.

З цих підстав позивач просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь суму боргу, борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення 27 252 941,31грн., три проценти річних з простроченої суми 1 899 702, 07 грн., пеню 17 003 956, 68 грн., а також понесені ним по справі господарські витрати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог, у зв'язку з тим, що позивачем не надано декларації про відповідність або сертифікату відповідності.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 09.12.2013. між позивачем як правонаступником Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та відповідачем укладено договір 1245/14-БО-41 купівлі-продажу природного газу, згідно з умовами якого позивач зобов'язався передати відповідачу протягом січня-грудня 2014 року природний газ в обсязі до 82 060,17 м3 згідно погодженого графіку, а останній - прийняти та оплатити вартість одержаного газу та послуг з його транспортування.

Згідно п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем поставки.

Строк дії договору відповідно до п. 11.1 договору встановлений з моменту його підписання сторонами і в частині поставки газу до 31 грудня 2014 р., в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями представників сторін, наявною у матеріалах справи копією вищезгаданого договору.

Поясненнями представників сторін, актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014, 28.02.2014, 31.03.2014, 30.04.2014, 31.05.2014, 30.06.2014, 31.07.2014, 31.08.2014, 30.09.2014, 31.10.2014, 30.11.2014, 31.12.2014 стверджується факт передачі позивачем відповідачу протягом січня-грудня 2014 року 82 060,017 м3 природного газу вартістю 439 228 955,39 грн.

Відповідачем не було сплачено суму коштів за спожитий в грудні 2014 природний газ в сумі 36 203 417, 56 грн.

У своєму відзиві відповідач зазначає, що не здійснив оплату у зв'язку з тим, що позивачем не надано сертифікату відповідності та декларацію про відповідність, разом з тим суд не приймає до уваги вказані доводи у зв'язку з тим, що відповідачем було прийнято в 2014 році вказаний газ без жодних зауважень, акт прийму передачі підписаний та скріплений печаткою відповідача, з жодною претензією щодо невідповідної якості газу ані до позивача ані до суду не звертався. Таким чином, у суду не має підстав вважати, що отриманий відповідачем газ в грудні 2014 був неналежної якості.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач розрахувався за надані послуги частково, з порушенням строків оплат, визначених умовами Договору та несплаченою залишилась заборгованість в сумі 36 203 417, 56 грн.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З урахуванням викладеного, зважаючи на відсутність будь-яких доказів щодо оплати заборгованості за Договором, відповідачем до суду не представлено, суд дійшов висновку, що обґрунтованими є позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за Договором в сумі 36 203 417,56 грн.

Окрім того позивач просить стягнути з відповідача 17 003 956, 68 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки, що встановлено п. 7.2 Договору.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений ст. 231 Господарського кодексу України. Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Доводи відповідача, щодо встановленої позовної давності в один рік суд не бере до увагу у зв'язку з тим, що Договором збільшено позовну давність до 5 років (пункт 9.3 Договору).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі 17 003 956,68 грн.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України просить суд стягнути з відповідача на свою користь 27 252 941,31 грн. інфляційних втрат та 1 899 702,07 грн. 3 відсотків річних.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу України та ст.625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу та 3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та індексу інфляції нарахованого на суму боргу підлягають задоволенню відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку. При здійсненні перевірки розрахунку 3% річних та індексу інфляції, нарахованих позивачем, судом встановлено, що ним не вірно здійснено вказаний розрахунок.

За перерахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати в сумі 25 307 469,83 грн. та 3 відсотки річних в сумі 1 881 214,46 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Оскільки позов задоволено частково, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись п. 11 ст. 80, ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, код 00131305) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) 36 203 417 грн. 56 коп. - боргу, 1 881 214 грн. 46 коп. - три проценти річних, 25 307 469 грн. 83 коп. - інфляційні втрати, 17 003 956 грн. 68 коп. - пені, 178 351 грн. 74 коп. витрат по оплаті судового збору.

3. У позові в іншій частині відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.02.2016

Суддя М.О. Лиськов