ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016 року Справа № 912/4297/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Березкіна О.В.

секретар судового засідання Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №13 від 13.01.2015р., представник

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Червоний землероб" Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України на рішення господарського суду Кіровоградської області від 26.11.2015р. у справі №912/4297/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НЛС-Петролеум", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Червоний землероб" Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, с.Чарівне, Бобринецький район, Кіровоградська область

про стягнення 180000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 26.11.2015р. у справі №912/4297/15 (суддя Наливайко Є.М.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Дослідне господарство "Червоний землероб" Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НЛС-Петролеум" 150000 грн. основної заборгованості, 30000 грн. штрафу та 2700 грн. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду вмотивоване доведеністю належного виконання Покупцем умов Договору в частині здійснення попередньої оплати Товару у розмірі, визначеному Договором, а з урахуванням встановлення умовами Договору граничного терміну для Продавця стосовно поставки Товару, Продавець є таким, що прострочив виконання взятого на себе зобов'язання навіть за умови неузгодження сторонами адреси Зернового складу. Крім того, судом зазначено, що відповідно до умов Договору таке узгодження мало ініціюватись самим Продавцем з метою недопущення порушення ним своїх зобов'язань за укладеним Договором. При ухваленні рішення, суд керувався нормами ст.ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 549, 551, 663, 655, 693, 712 Цивільного кодексу України, 193, 229, 265 Господарського кодексу України тощо.

Відповідач (ДП "ДГ "Червоний землероб" Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України), не погодившись з рішенням господарського суду Кіровоградської області від 26.11.2015р. у справі №912/4297/15 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що означене рішення суду першої інстанції прийняте внаслідок помилкового застосування норм матеріального та процесуального права та оцінки наданих доказів. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю "НЛС-Петролеум".

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на укладення сторонами особливого договору поставки, а саме договору контрактації сільськогосподарської продукції, оскільки предметом укладеного договору є сільськогосподарська продукція, відповідач є сільськогосподарським підприємством-виробником, а позивач є суб'єктом підприємницької діяльності у сфері торгівлі сільськогосподарською продукцією. Скаржник пояснив, що невиконання зобов'язань за договором поставки №1405/1 від 14.05.2015р. трапилось внаслідок об'єктивних чинників. Згідно біржового договору поставки зерна врожаю 2015 року №1480Ф від 11.09.2014р., укладеного між відповідачем у даній справі і Аграрним фондом України передбачено поставку 2700,00 т пшениці озимої м'якої 3 класу з терміном поставки 01.10.2015р. Зобов'язання перед Аграрним фондом є основними, так як направлені на виконання зобов'язань перед державою. Відповідач звертає увагу на положення п. 2.1.1 і п. 8.1. договору, за якими наявні об'єктивні чинники відтерміновують виконання відповідачем зобов'язань до 01.08.2016р. Вказує також на те, що судом не враховано при прийнятті рішення неможливість виконання відповідачем зобов'язань і у зв'язку із ненаданням позивачем транспорту для доставки товару та відсутністю адреси зернового складу.

Позивач (ТОВ "НЛС-Петролеум") у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами відповідача, вважає їх надуманими і необґрунтованими. Зазначає, що позивачу про Акт обстеження посівів від 11.11.2014р. та про Біржовий договір поставки зерна врожаю 2015р. за №1480Ф від 11.09.2014р., укладений ДП "ДГ "Червоний землероб" з Аграрним фондом України, стало відомо лише з матеріалів апеляційної скарги відповідача.

На думку позивача, відповідач на власний розсуд та вибірково тлумачить умови Договору поставки від 14.05.2015р. №1405/1 та правила Інкотермс 2000 (базис EXW), роблячи акцент на одних умовах та ігнорує інші умови Інкотермс 2000, базис EXW (п.А4, п.А7).

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів справи, між Державним підприємством "Дослідне господарство "Червоний землероб" Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" (Продавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю "НЛС-Петролеум" (Покупець) 14.05.2015р. був укладений договір поставки №1405/1. Відповідно до п.1.1. договору Продавець зобов'язався виробити та передати у встановлений термін зернові та/або олійні культури (товар), а Покупець зобовязався прийняти і оплатити цей товар.

Згідно пп. 2.1.1, 2.1.2. Продавець зобов'язаний поставити Покупцю весь врожай зернових та/або олійних культур, в кількості не нижче мінімального (п.2.1.2.), який буде вирощений і зібраний в аграрний період 2015/2016 року на земельній ділянці/ділянках сільськогосподарського призначення Продавця загальної посівної площі 4227,80 га. Продавець зобов'язався доставити для зберігання на зерновий склад (вказаний в п. 4.1. даного договору) і подальшої поставки Покупцю товар у наступній мінімальній кількості і строки: зернові культури: пшениця 3 класу не менше 50т (+/-5%) в строк до 01серпня 2015р.

Продавець здійснює поставку (передачу) Товару на умовах EXW склад (елеватор) Покупця (правила Інкотермс 2000) (надалі - Зерновий склад), адреса Зернового складу погоджується сторонами на момент відвантаження і оформлення у вигляді листа (пункт 4.1. договору).

Сторонами в п. 4.2. договору узгоджено, що поставка (передача у власність) товару повинна здійснюватись Продавцем у строки і обсяги за наступним принципом: до 01 серпня 2015 року Продавець зобов'язаний передати у власність Покупцю зернові культури (п.2.1.2а. договору) в кількості, загальна вартість яких за передавальними документами (накладним, актам) повинна бути не менше розміру всієї передоплати, яку Продавець отримав за зернові культури згідно умов п. 5.3. даного договору; до 01 серпня 2015 року Продавець зобов'язується передати у власність Покупця зернові культури, в кількості не менше мінімального, згідно п.2.1.2а. даного договору.

На виконання п. 5.3. договору позивач за рахунком відповідача №14/05-2015 від 14.05.2015р. перерахував попередню оплату за пшеницю 3 класу у кількості 50 т у сумі 150000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №123 від 18.05.2015р. (а.с. 19).

Відповідач свої зобов'язання з поставки товару не виконав. Претензія позивача №14 від 04.09.2015р. (отримана відповідачем згідно рекомендованого поштового повідомлення 15.09.2015р.) з пропозицією у 7-ми денний термін з дати отримання претензії передати товар або повернути перераховані у якості передоплати грошові кошти у сумі 150000,00 грн. залишилась відповідачем без відповіді.

Відповідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В матеріалах справи наявні довідки підприємств з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. Так згідно витягу з ЄДРПОУ АБ №622448 від 29.01.2014р. основним видом економічної діяльності відповідача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. До основних видів діяльності позивача, згідно довідки з ЄДРПОУ АБ №558688, входить оптова торгівля зерном.

Враховуючи суб'єктний склад сторін договору, за яким відповідач виступає як виробник сільськогосподарської продукції, що вбачається також з п. 7.7. договору, а позивач є заготівельником сільськогосподарської продукції, що закуповує сільськогосподарську продукцію для наступного її продажу чи переробки та предмет договору - зернові та/або олійні культури - сільськогосподарська продукція в сирому вигляді або така, що пройшла первинну (тільки найнеобхіднішу) обробку, колегія суддів погоджується із відповідачем, що сторонами був укладений різновид договорів поставки і купівлі-продажу - договір контрактації сільськогосподарської продукції.

Стаття 713 Цивільного кодексу України визначає, що за договором контрактації сільськогосподарської продукції виробник сільськогосподарської продукції зобов'язується виробити визначену договором сільськогосподарську продукцію і передати її у власність заготівельникові (контрактанту) або визначеному ним одержувачеві, а заготівельник зобов'язується прийняти цю продукцію та оплатити її за встановленими цінами відповідно до умов договору. До договору контрактації застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договорів контрактації сільськогосподарської продукції

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За вимогами ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Обов'язок поставити товар покладено на відповідача і умовами п.п. 1.1. та 2.1.2. договору.

Договором, а саме п. 5.3. на покупця було покладено обов'язок здійснення часткової передоплати вартості кожного виду товару.

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної вище норми законодавства вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю.

За наведених умов покупець має право альтернативного вимагання від продавця виконання договірних обов'язків. В даному випадку це повернення суми попередньої оплати.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Сплата штрафних санкцій за не поставку товару була передбачена сторонами п.7.4. договору: за не поставку або прострочку поставки мінімальної кількості товару в строки згідно п. 4.2. договору Продавець зобов'язався сплатити Покупцю штраф у розмірі 20% від непоставленої/недопоставленої мінімальної кількості товару.

Колегія суддів не погоджується із посиланням відповідача на зобов'язання перед Аграрним фондом України за біржовим договором поставки зерна врожаю 2015 року №1480Ф від 11.09.2014р. та акти обстеження посівів озимих культур від 11.11.2014р. і від 22.04.2015р. з огляду на наступне.

Відповідно до п.1.2. біржового договору термін поставки був визначений до 01 жовтня 2015р., тоді як за спірним договором - до 01 серпня 2015р.

Згідно п. 6.2.3. договору поставки відповідач, як Продавець, гарантував відсутність домагань третіх осіб на товар, що поставляється, а також посівну площу.

В п. 7.7. договору Продавець не тільки підтвердив, що він є сільськогосподарським підприємством-виробником товару, а і вказав, що Покупець є першим наступником права власності на товар з моменту його виробництва Продавцем.

Щодо акту обстеження посівів озимих культур від 11.11.2014р. та акту обстеження посівів озимої пшениці від 22.04.2015р., то ці акти були складені до укладання між сторонами договору поставки №1405/1 від 14.05.2015р., а отже відповідач, як правильно зазначив позивач будучи обізнаним про негативні результати обстеження своїх посівів повинен був врахувати цей факт та зважити свої можливості при укладанні з позивачем договору поставки від 14.05.2015р.

Крім того, в п. 2.1.2. договору сторони встановили, що передача товару у власність Покупця (поставка) проводиться на зерновому складі у строки згідно п. 4.2. даного договору. Зобов'язання Продавця з поставки мінімальної кількості товару не залежить від величини зібраного врожаю на посівній площі і може бути виконано Продавцем за рахунок врожаю з інших полів або придбання товару у третіх осіб.

З обґрунтування апеляційної скарги також вбачається, що відповідач відносить несприятливі погодні умови, що склалися восени 2014 року до форс-мажорних обставин, визначених в п. 8.1. договору, які звільняють його від відповідальності за невиконання зобов'язань за договором. Натомість, сторонами узгоджено, що про настання форс-мажорних обставин, передбачуваний строк їх дії і припинення, сторона, для якої вони настали, повідомляє іншу сторону негайно (п. 8.2. договору). При цьому, п. 8.3. договору встановлено, що настання форс-мажорних обставин повинно бути документально оформлено уповноваженим органом (обласне відділення Гідрометеорологічного центру Міністерства екології і природних ресурсів, управлінням сільського господарства, комісії з ТЕБ та НС), які підтверджують факт нанесення та причини збитків. Відповідачем не надано відповідних доказів на виконання пп. 8.2. та 8.3. договору.

Не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого господарського суду і твердження відповідача про неможливість здійснити поставку товару, у зв'язку із неповідомленням позивача адреси зернового складу. Як вбачається з п. 4.1. договору Продавець здійснює поставку (передачу) товару на умовах EXW склад (елеватор) Покупця (правила Інкотермс 2000), в подальшому "зерновий склад", адреса зернового складу узгоджується сторонами на момент відвантаження та оформлюється у вигляді листа.

Термін EXW EX WORKS "Франко завод" (...назва місця) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання з поставки, коли він надав товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві або в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі і т. п.).

Пунктом А.4. "Поставка", розділу А "Обов'язки продавця" базису EXW- правил Інкотермс 2000 встановлено, що продавець зобов'язаний в обумовлену дату або в межах обумовленого строку надати не відвантажений на будь-який транспортний засіб товар розпорядження покупця у названому в договорі місці поставки. При відсутності у договорі таких вказівок, продавець зобов'язаний здійснити поставку у звичайні для поставки аналогічних товарів місце і строки. Якщо сторони не домовились про будь-який конкретний пункт у названому місці поставки та якщо таких пунктів декілька, продавець може вибрати найбільш підходящий для нього пункт в місці поставки.

Згідно п. А.7. "Повідомлення покупцю" розділу А "Обов'язки продавця" базису EXW- правил Інкотермс 2000 продавець зобов'язаний повідомити покупця достатнім чином про дату і місце, коли і де товар буде наданий у його розпорядження.

Тобто, обов'язок покупця повідомити адресу зернового складу, на який повинен бути відвантажений товар настає лише після письмового повідомлення продавця про його готовність до відвантаження товару. Натомість матеріали справи такого повідомлення відповідача не містять.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Встановлено ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 2 ст. 614 Цивільного кодексу України на особу, яка порушила зобов'язання покладено обов'язок довести відсутність своєї вини.

Таким чином, із зазначених обставин судом апеляційної інстанції встановлено, що наведені відповідачем в апеляційній скарзі пояснення і подані докази не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду щодо наявності вини відповідача у невиконанні взятих на себе договірних зобов'язань та обґрунтованого стягнення з нього на користь позивача суми 150000,00 грн. заборгованості і 30000,00 грн. штрафу.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка у відповідності до чинного законодавства, тому передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Червоний землероб" Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 26.11.2015р. у справі №912/4297/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 23.02.2016р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Н.Л. Величко

Суддя О.В. Березкіна