КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2016 р. Справа№ 910/20565/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників:

позивача: не з'явився,

відповідача: Прокопенко Т.Ю., довіреність б/н від 01.04.15,

третьої особи: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Актив-Банк" Луньо Іллі Вікторовича

на рішення Господарського суду м. Києва від 14.09.2015

у справі № 910/20565/14 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет"

третя особа Мале приватне підприємство "Беркут"

про визнання правочину нікчемним

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Актив - Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича (далі - позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет" (далі - відповідач) про визнання правочину нікчемним.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.09.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Актив-Банк" Луньо Іллі Вікторовича подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 14.09.2015 у справі №910/20565/14, прийняти нове рішення, яким визнати нікчемним Договір відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 укладений між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та ТОВ «ФК «Арбімаркет».

Відповідач у своїх письмових запереченнях на апеляційну скаргу просив суд залишити без змін рішення Господарського суду м. Києва від 14.09.2015 у справі №910/20565/14, а апеляційну скаргу без задоволення.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню у зв'язку з таким.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2014 між ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» (первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Арбімаркет» (новий кредитор), було укладено договір про відступлення права вимоги та зміни сторони зобов'язання (надалі Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору, первісний кредитор, в порядку та на умовах, визначених Договором та чинним в Україні законодавством, за плату, передбачену Договором, відступає, а новий кредитор набуває права грошових вимог первісного кредитора в розмірі та в обсязі визначеному Договором за наступним Кредитним договором (надалі - Кредитний договір), договорами, що забезпечують зобов'язання боржника за кредитним договором, рішенням Господарського суду м. Києва, а саме:

1.1.1. Кредитним договором №0513/01 від 13.05.2009 року, з усіма наступними змінами та доповненнями, що укладений між первісним кредитором та малим приватним підприємством «Беркут» (вул. С. Кибальчича, б. 19, кв. 107, м. Київ, іден. Номер 19031196) (надалі Боржник).

1.1.2. Договором застави основних засобів від 29.01.2010 року, укладений між первісним кредитором та боржником, відповідно до якого передано в заставу основні засоби боржника, які знаходяться за адресами: м. Київ, вул. Автозаводська, б. 2 та Київська область, Васильківський район, с.м.т. Гребінки, вул. Жовтнева, 75.

1.1.3. Договором застави основних засобів від 29.01.2010 року, укладений між первісним кредитором та боржником, відповідно до якого передано в заставу товари в обороті (вибори художньої ковки), які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Автозаводська, б. 2.

1.1.4. Договором застави основних засобів від 29.01.2010 року, укладений між первісним кредитором та боржником, відповідно до якого передано в заставу товари в обороті (одяг), які знаходяться за адресами: м. Київ, вул. Автозаводська, б. 2 та бульвар Лепсе, б. 53.

1.1.3. Рішенням Господарського суду м. Києва №33/476 від 07.02.2011 про стягнення з боржника на користь первісного кредитора суму основної заборгованості за кредитом в розмірі 3 500 000,00 грн, заборгованості за процентами за період користування кредитом з 01.11.2010 по 18.11.2010 в розмірі 25 890,41 грн, прострочену заборгованість за процентами за за період користування кредитом з 01.08.2010 по 31.10.2010 в розмірі 136 918,03 грн, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами в розмірі 2 262,03 грн, витрати по сплаті державного мита в сумі 25 500,00 грн та 236,00 грн витрат на ІТЗ.

На виконання рішення Господарським судом м. Києва 08.04.2011 було видано наказ № 33/476, на підставі якого підрозділом примусового виконання рішень відділу держаної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві 10.06.2011 було відкрито виконавче провадження № 27174020.

Згідно з п. 2.1 Договору відступлення первісний кредитор та новий кредитор домовились, що вартість відступленого права вимоги за Кредитним договором складає 1 200 000,00 грн та повинна бути сплачена новим кредитором відповідно до п. 2.2 цього договору.

Пунктом 2.2 Договору відступлення передбачено, що новий кредитор повинен виконати своє зобов'язання щодо сплати вартості відступленого права, шляхом перерахування суми, зазначеної в п. 2.1 цього договору у гривнях на рахунок первісного кредитора: отримувач - ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК», код ЄДРПОУ отримувача - 26253000, рахунок у ПАТ ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК», МФО 300852 наступним чином:

- 1 200 000,00 грн новий кредитор перераховує первісному кредитору у день укладання цього Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладу фізичних осіб прийнято рішення від 02.09.2014 № 79 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "АКТИВ-БАНК", згідно з яким з 03.09.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "АКТИВ-БАНК". Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "АКТИВ-БАНК" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Шевченка Олександра Володимировича.

Позивач за Договором відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014, що оскаржується, здійснив продаж на користь відповідача права вимоги заборгованості МПП "БЕРКУТ" за Кредитним договором від 13.05.2009 № 0513/01 у розмірі 2 021 443,36 грн, за ціною, що складає 1 200 000 гривень.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку Банку, підстав для визнання Договору відступлення нікчемним.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

За змістом ч. 1 п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України необхідно розмежувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інші заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо).

Згідно з п. 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як на підставу для нікчемності спірного Договору відступлення Банк вказує на те, що вартість переданого права грошових вимог за таким договором є значно заниженою та посилається на приписи п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вартість права вимоги за договором відступлення права вимоги відповідає ринковим цінам, що вбачається з наступного.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Як встановлено судом, у п. 2.1 Договору відступлення Первісний кредитор та Новий кредитор домовились, що вартість відступленого права вимоги за Договором про іпотечний кредит складає 1 200 000,00 грн та повинна бути сплачена Новим кредитором відповідно до п. 2.2 цього Договору.

За ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Як визначено у пп. 2.14 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", звичайними є ціни, які за подібних обставин зазвичай сплачувалися за аналогічне майно у відповідний момент часу у відповідному регіоні. Доведення рівня таких цін покладається на особу, яка заявила вимогу про відшкодування вартості майна.

Визначення поняття "звичайна ціна" наведено також у Податковому кодексі України. Так, відповідно до п. 14.1.71 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Якщо під час здійснення операції обов'язковим є проведення оцінки, вартість об'єкта оцінки є підставою для визначення звичайної ціни для цілей оподаткування.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. У цьому Законі майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

За змістом ч. 1 ст. 12 вказаного Закону України звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

З метою з'ясування реальної вартості відступлення права вимоги у зобов'язанні від 01.09.2014 було призначено у справі №910/20565/14 судову економічну експертизу, проведення якої доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «Київському бюро судових експертиз та досліджень «Константа».

Відповідно до висновку № SE/02/1502-05 судової економічної експертизи у господарській справі № 910/20565/14 від 29 травня 2015 року:

1. Станом на дату укладення Договору відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язані від 01.09.2014 документально підтверджується ринкова вартість відступлених прав вимоги за Договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014, визначена у Звіті суб'єкта оціночної діяльності ТОВ "Істерн Консалтинг Груп", про незалежну оцінку ринкової вартості права вимоги грошових коштів за Кредитним договором № 0513/01 від 13.05.2009 до МПП "Беркут", що належать ТОВ "ФК "Арбімаркет" згідно з Договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014, у розмірі 121 500,00 грн.

2. Вартість відступлених прав вимоги за Договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 відповідає звичайній ціні, за якою ПАТ "КБ" Актив-Банк" передав ТОВ "ФК "Арбімаркет" права вимоги грошових коштів за Кредитним договором № 0513/01 від 13.05.2009 до МПП "Беркут" на умовах Договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014.

Крім того, рівень ринкової ціни права вимоги, щодо якого укладений спірний Договір, підтверджений і іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. У цьому Законі майном, яке може оцінюватися, вважаються об'єкти в матеріальній формі, зокрема, будівлі та споруди (включаючи їх невід'ємні частини). Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.

У ч. 1 ст. 12 Закону України Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 13 вказаного Закону рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Отже, відповідно до "Звіту про оцінку права грошової вимоги за кредитним договором", складеним суб'єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСТЕРН КОНСАЛТИНГ ГРУП", ринкова вартість права грошової вимоги за Кредитним договором від 13.05.2009 № 0513/01 до МПП "БЕРКУТ" станом на 01.09.2014 складає 121 500 гривень.

Відповідно звіт, складений суб'єктом оціночної діяльності "ІСТЕРН КОНСАЛТИНГ ГРУП", рецензований в порядку, встановленому Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Згідно із загальним висновком рецензії Звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна. В матеріалах справи містяться документи на підтвердження кваліфікації оцінювача та рецензента.

Тому, при визначенні ринкової вартості права грошової вимоги експертом були прийняті до уваги фактичні обставини, пов'язані із стягненням заборгованості позивачем із боржника МПП "БЕРКУТ" в судовому порядку, виконанням судового рішення, майновим станом боржника, кредитоспроможністю боржника, тобто наявності у боржника передумов для проведення кредитної операції і його спроможність повернути борг у повному обсязі та в обумовлені договором строки.

Судом першої інстанції при вирішенні даного спору були враховані обставини, а саме, що заборгованість МПП "БЕРКУТ" за Кредитним договором від 13.05.2009 № 0513/01 є простроченою з 2010 року. Рішенням Господарського суду м. Києва № 33/476 від 07.02.2001 з МПП "БЕРКУТ" стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 0513/01 від 13.05.2009, в тому числі основної заборгованості за кредитом в розмірі 3 500 000 гривень, заборгованість за процентами за період користування кредитом з 01.11.2010 по 18.11.2010 в розмірі 25 890,41 гривень, прострочена заборгованість за процентами за період користування кредитом з 01.08.2011 по 31.10.2010 в розмірі 136 918,03 гривень, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами в розмірі 2 262,03 грн, витрати по сплаті державного мита в сумі 25 500,00 гривень та 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. На виконання рішення Господарського суду м. Києва 08.04.2011 видано наказ № 33/476, на підставі якого підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві 10.06.2011 було відкрито виконавче провадження № 27174020. У процесі виконавчого провадження позивачу на погашення частини заборгованості МПП "БЕРКУТ" було передано майно на суму 1 657 187,00 гривень. Щодо залишку заборгованості виконавче провадження триває станом на час розгляду даної справи.

Відповідно до Глави 2 Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 25.01.2012 № 23, банк з метою формування резерву за активами здійснює оцінку ризиків таких активів, починаючи з дати визнання їх в обліку до дати припинення такого визнання. Банк з метою розрахунку резервів класифікує активи за такими категоріями якості: I (найвища) - немає ризику або ризик є мінімальним; II - помірний ризик; III - значний ризик; IV - високий ризик; V (найнижча) - реалізований ризик. Заборгованість за активами/наданими фінансовими зобов'язаннями, віднесеними до V категорії, є безнадійною.

Відповідно банк самостійно встановлює порядок визначення показника ризику активу в межах діапазонів, визначених для відповідних категорій якості активів, у тому числі з урахуванням кредитної історії боржника, а також іншої інформації, що забезпечує об'єктивну оцінку подій та обставин, які можуть свідчити про наявність ризиків погашення боргу боржником із перевищенням строків, передбачених умовами договору, або невиконанням договірних умов. Банк класифікує не вище V категорії якості актив, за яким більше ніж 50 відсотків боргу прострочено понад 90 днів.

Тому заборгованість МПП "БЕРКУТ" за Кредитним договором від 13.05.2009 № 0513/01 тривалий час класифікувалася позивачем як проблемна з найнижчим (реалізованим) ризиком.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості тверджень позивача про те, що вартість переданого права грошових вимог за Договором відступлення є значно заниженою.

Крім того, статтями 512-515 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Відтак, укладення Договору відступлення не може розцінюватися як відмова позивача від власних майнових вимог, а спірний договір спрямований на настання реальних для сторін договору наслідків.

Щодо доводів Банку, викладених в апеляційній скарзі, про те, що укладення Договору відступлення потребувало погодження з Національним банком України та є таким, що здійснено з порушенням обмежень, встановлених Національним банком України, слід зазначити, що зазначені обставини не були наведені Банком у позові як підстава нікчемності спірного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору нікчемним, скаржником в розумінні ст. 33, 36 Господарського процесуального кодексу України не доведено ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 09.02.2016 у справі №910/21684/14.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 у справі №910/20565/14 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Актив-Банк" Луньо Іллі Вікторовича на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 у справі №910/20565/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 у справі №910/20565/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/20565/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран