ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2016 р.Справа № 916/4727/14
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Гладишевої Т.Я., Ярош А.І.,

при секретарі судового засідання: Будному О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1С.(за довіреністю), ОСОБА_2 (за довіреністю),

від відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОРСЕРВІС»

на рішення господарського суду Одеської області від 12.10.2015

у справі № 916/4727/14

за позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОРСЕРВІС»

про стягнення 118 362,27 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 24.02.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року Державне підприємство «Морський торговельний порт «Южний» (далі Порт, позивач) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОРСЕРВІС» (далі - Товариства, відповідач) про стягнення 114 454,11 грн., з яких: 99 766,80 грн. сума основного боргу, 7 479,01 грн. пені та 6 983,68 грн. 7% штрафу, а також суму судового збору (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 06.08.2015).

Позов мотивований тим, що відповідач не виконав свої зобовязання за договором № 133-31/2 від 20.10.2011 укладеного між сторонами у справі, щодо своєчасної та повної оплати за проїзд на транспортному засобі по наявній підїздній дорозі, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість з жовтня 2013 року.

Рішенням господарського суду Одеської області від 12.10.2015 позовні вимоги Порту задоволенні. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №133-31/2 від 20.10.2011 у розмірі 114 229,49 грн., з яких 99 766,80 грн. суми основного боргу, 7 479,01 грн. пені за несвоєчасне внесення плати, 6 983,68 грн. штрафу у розмірі 7 %, витрат по сплаті судового збору в сумі 1 713,44 грн.

Рішення місцевого господарського суду вмотивовано тим, що позивач умови договору укладеного між сторонами виконав належним чином, а відповідач не розрахувався з позивачем за надані за цим договором послуги, а відтак у позивача були правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача боргу, пені та штрафу.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Товариство звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить суд, рішення скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволення позовної заяви.

Скаржник вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справа.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 17.12.2015.

У звязку зі звільненням судді Шевченко В.В., склад судової колегії змінено на підставі розпорядження № 926 від 14.12.2015 та протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.12.2015.

15.12.2015 до Одеського апеляційного господарського суду від Порту надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначив, що твердження відповідача щодо укладання з позивачем угоди про взаємозалік зустрічних позовних вимог не відповідає дійсності, оскільки між Портом та Товариством вістуні однорідні вимоги, в звязку з чим ніякої угоди про взаємозалік зустрічних вимог між сторонами не укладалось. Крім цього, апелянтом на адресу Порту був направлений лист № 282 від 24.12.2014, яким Товариство повідомило, що роботи на суму 100 447,21 грн. виконанні ним на користь Служби автомобільних доріг в Одеській області та просив повернути документацію, оскільки вона не є дійсною.

Розгляд апеляційної скарги неодноразово відкладався.

У звязку з перебуванням судді Савицького Я.Ф. у відпустці, склад судової колегії змінено на підставі розпорядження №68 від 08.02.2016 та протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 08.02.2016.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 розгляд справи відкладено на 24.02.2016.

Представник Товариства в судове засідання 24.02.2016 не зявився, та не скористався своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлявся належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 09.02.2016, про поважні причини неявки суд не повідомив та правами, наданими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Проте, така неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалами Одеського апеляційного господарського суду у даній справі, явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті.

24.02.2016 в судовому засіданні представники позивача надали пояснення, в яких просили суд, рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 20.10.2011 року між Портом (далі - «Землекористувач») та Товариством (далі «Сервітуарій») був укладений договір № 133-31/2 про встановлення строкового платного земельного сервітуту, за умовами якого вставновлюється строковий платний земельний сервітут, який набирає чинності з моменту його державної реєстрації в Южненському міському відділі земельних ресурсів Одеської області та діє до 31 грудня 2014 року. Платний сервітут земельний сервітут встановлюється в інтересах «Сервітарія» на право проїзду на транспортному засобі по наявній підїздній дорозі, згідно Плану меж земельної ділянки загальною площею 19 599 м кв, щодо якої встановлено земельний сервітут (додаток №2 до Договору, який є невідємною частиною цього Договору) (п. п. 1.2., 2.1. договору).

Відповідно до п. 3.1 договору, щомісячна плата по Договору встановлюється із розрахунку за один місяць у розмірі 5 938,50 грн., без урахування ПДВ, згідно з розрахунком - додаток №1, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Плата по Договору вноситься «Сервітуарієм» шляхом перерахування на розрахунковий рахунок «Землекоритсувача», відповідно до виставлених рахунків «Землекористувачем», але не пізніше 15 числа кожного місяця, наступного за звітнім (п. 3.2. договору).

«Землекористувач» зобов'язався забезпечувати належне використання земельної ділянки в межах встановленого сервітуту; відшкодовувати збитки, завдані «Сервітуарію» у результаті невиконання або неналежного виконання «Землекористувачем» своїх зобов'язань за Договором; не втручатись у господарську діяльність «Сервітуарія» виконувати умови цього Договору (п. 4.2. договору).

«Сервітуарій» зобовязаний крім іншого, своєчасно вносити плату за встановлення земельного сервітуту, відповідно до умов Договору, виконувати умов цього Договору та належно використовувати встановлений земельний сервітут відповідно до цільового призначення земельної ділянки, відшкодовувати «Землекористувачу» збитки, завдані в результаті діяльності «Сервітуарія», яка порушує умови цього Договору та (або) діючого законодавства (п. 4.4. договору).

Згідно з п. 6.2 Договору, у разі несвоєчасного внесення плати за земельний сервітут «Сервітуарій», в інтересах якого його встановлено, сплачує пеню у розмірі подвійної ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, а також штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від суми простроченого платежу.

З матеріалів справи вбачається, що договірні зобовязання позивач виконав належним чином, що підтверджується виставленими наступними рахунками на загальну суму 99 766,80 грн., а саме: № 925 від 30.09.2013 на суму 7 126,20 грн.; № 994 від 31.10.2013 на суму 7 126,20 грн.; № 1061 від 30.11.2013 на суму 7 126,20 грн.; № 1130 від 31.12.2013 на суму 7 126,20 грн.; № 19 від 31.01.2014 на суму 7 126,20 грн.; -№ 96 від 28.02.2014 на суму 7 126,20 грн.; № 164 від 31.03.2014 на суму 7 126,20 грн.; № 230 від 30.04 2014 на суму 7 126,20 грн.; № 303 від 31.05.2014 на суму 7 126,20 грн.; № 388 від 30.06.2014 на суму 7 126,20 грн.; № 460 від 31.07.2014 на суму 7 126,20 грн.; № 527 від 31.08.2014 на суму 7 126,20 грн.; № 579 від 30.09.2014 на суму 7 126,20 грн.; №671 від 31.10.2014 на суму 7 126,20 грн., а також підписаними повноважними представниками сторін без зауважень та скріплені печатками актами виконаних робіт, а саме: від 30.09.2013 на суму 7 126,20 грн.; від 31.10.2013р на суму 7 126,20 грн.; від 30.11.2013 на суму 7 126,20 грн.; від 31.12.2013 на суму 7 126,20 грн.; від 31.01.2014 на суму 7 126,20 грн.; від 28.02.2014 на суму 7 126,20 грн.; від 31.03.2014 на суму 7 126,20 грн.; від 30.04.2014 на суму 7 126,20 грн.; від 31.05.2014 на суму 7 126,20 грн.; від 30.06.2014 на суму 7 126,20 грн.; від 31.07.2014 на суму 7 126,20 грн.; від 31.08.2014 на суму 7 126,20 грн.; від 30.09.2014 на суму 7 126,20 грн., на загальну суму 92 640,60 грн.

Відповідач не заперечує щодо існування заборгованості у останнього перед позивачем за період з вересня 2013 по грудень 2014 року, що підтверджується листом Товариства №172 від 18.09.2014 року, адресованого Порту.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Колегія суддів звертає увагу, що договір №133-31/2 від 20.10.2011, в силу вимог ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами, і зобов'язання за ним відповідно до приписів ч.1 ст. 193 ГК України мають виконуватися належним чином, відповідно до норм чинного законодавства та умов договору.

Як вбачається зі змісту договору № 133-31/2 від 20.10.2011, вказаний договір за своєю юридичною природою є договором про надання послуг.

За умовами ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.ст. 610, ч.2 та 615 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що у звязку з не сплатою рахунків за договором №133-31/2 від 20.10.2011, за відповідачем утворилась заборгованість на користь позивача у розмірі 99 766,80 грн.

Судова колегія не приймає до уваги посилання відповідача, що останній звернувся до позивача з листом №172 від 18.09.2014 року щодо виконання необхідних для позивача робіт з ремонту асфальтного покриття на суму заборгованості, на що було отримано згоду лист №5009/12/115/14 від 19.09.2014 року на виконання робіт. Товариство вважає, що виконало свої зобовязання перед Портом на суму 100 447,21 грн. ОСОБА_3 виконаних фактичного виконання робіт, були направлені позивачу у жовтні 2014 та листопаді 2014. Проте, з матеріалів справи вбачається, що угоду про взаємозалік зустрічних вимог повноважними представниками сторін укладено не було. Згідно посадової інструкції головного інженера, затвердженої наказом Порту №1221 від 28.12.2013 року головний інженер (підписав лист №5009/12/115/14 від 19.09.2014 року на виконання робіт) не має права на прийняття рішень щодо взаємозаліку зустрічних вимог.

Щодо позовних вимог Порту в частині стягнення з відповідача пені та 7% штрафу, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 06.08.2015) в розмірі 7 479,01 грн. нарахованої на зазначену заборгованість по вищевказаним рахункам та розрахунок штрафу в сумі 6 983,68 грн., колегія суддів дійшла висновку, що їх зроблено методологічно та арифметично правильно.

Доводи скаржника щодо необґрунтованості нарахування пені та штрафу, оскільки позивачем не доведено порушення Товариством умов договору стосовно строків плати, не можуть прийматись до уваги, адже відповідно до умов договору виставлені вищевказані рахунки повинні були бути сплачені відповідачем в наступні строки: № 925 від 30.09.2013 на суму 7 126,20 грн. - в строк до 15.10.2013 року; № 994 від 31.10.2013 на суму 7 126,20 грн. - в строк до 15.11.2013 року; № 1061 від 30.11.2013 на суму 7 126,20 грн. - в строк до 15.12.2013 року; № 1130 від 31.12.2013 на суму 7 126,20 грн. - в строк до 15.01.2014 року; № 19 від 31.01.2014 на суму 7 126,20 грн. - в строк до 15.02.2014 року; № 96 від 28.02.2014р. на суму 7 126,20 грн. - в строк до 15.03.2014 року; -№ 164 від 31.03.2014 на суму 7 126,20 грн. - в строк до 15.04.2014 року; № 230 від 30.04 2014 на суму 7 126,20 грн. - в строк до 15.05.2014 року; №303 від 31.05.2014 на суму 7 126,20 грн. - в строк до 15.06.2014 року; № 388 від 30.06.2014 на суму 7 126,20 грн. - в строк до 15.07.2014 року; № 460 від 31.07.2014 на суму 7 126,20 грн. - в строк до 15.08.2014 року; №527 від 31.08.2014 на суму 7 126,20 грн. - в строк до 15.09.2014 року. № 579 від 30.09.2014р. на суму 7 126,20 грн. - в строк до 15.10.2014 року; №671 від 31.10.2014 на суму 7 126,20 грн. - в строк до 15.11.2014 року, проте в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач здійснив оплату по вказаним рахункам у вставлені строки.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив вимоги позивача.

Наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 99, 101-105 ГПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 12.10.2015 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Головей В.М.

Судді Гладишева Т.Я.

ОСОБА_3