Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "18" лютого 2016 р. Справа № 906/1749/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Волчанська І.В. (довіреність від 17.12.15)

від відповідача: не з'явився

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Кольгофер Родіки Василівни

до Фізичної особи-підприємця Чижова Сергія Валентиновича

про стягнення 101066,12 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 101066,12 грн. заборгованості за договором суборенди частини нежитлового приміщення №П/143-07/2014 від 01.08.14., з яких: 63706,00 грн. - основний борг, 24346,32 грн. - пеня, 1347,87 грн. - 3% річних, 11665,93 грн. - інфляційні.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив. Ухвала суду відповідачу під час доставки поштовим відділенням не вручена, що підтверджується роздруківку сторінки інтернет-сайту ДП "Укрпошта". Відповідальний працівник поштового відділення Житомир-29 телефонним зв'язком повідомив, що кореспонденція не вручена відповідачу по причині його відсутності за місцем реєстрації.

Враховуючи те, що явка представників сторін в засідання суду обов'язковою не визнавалась, надання письмового відзиву відповідно до вимог ст.59 ГПК України є правом відповідача, а не його обов'язком, господарський суд вважає, що неявка відповідача, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2014 року між фізичною особою - підприємцем Кольгофер Родікою Василівною (орендодавець/позивач) та фізичною особою - підприємцем Чижовим Сергієм Валентиновичем (суборендар/відповідач) укладено Договір №П/143-07/2014 суборенди частини нежитлового приміщення площею 280 м2 для здійснення підприємницької діяльності (фітнес зал) по вул. Кам'янецькій, 19 у м. Хмельницькому (а.с.9).

Вказане приміщення передано у користування відповідачу згідно Акту приймання-передачі від 01.08.2014 р. (а.с.12).

Згідно п. 2.1. договору суборенди, розмір щомісячної орендної плати складає 14000,00 грн. на місяць без ПДВ. Плата за оренду не включає плату за відшкодування витрат по електроенергії, водопостачанню, користування мережею "Інтернет". Понесені орендодавцем витрати по оплаті таких послуг відшкодовуються суборендарем протягом трьох банківських днів з дати надання орендодавцем відповідних рахунків.

Згідно п. 2.3. договору суборенди, плата за суборенду сплачується суборендарем не пізніше 3-го числа кожного розрахункового календарного місяця на підставі наданих орендодавцем рахунків.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.3.2. договору суборенди встановлено, що суборендар зобов'язаний своєчасно здійснювати плату за суборенду та інші платежі за Договором.

Позивач виставив відповідачу рахунки- фактури №РВ-0000005 від 28.10.14 на суму 15595,00грн., №РВ-000006 від 26.11.14 на суму 15788,00грн., №РВ-0000011 від 24.12.14 на суму 15880,00грн., №РВ-0000003 від 28.01.15 на суму 16443,00грн. для оплати орендних платежів за період з листопада 2014 по лютий 2015 роки та відшкодування витрат по електроенергії за період з жовтня 2014 по січень 2015 роки на загальну суму 63706,00грн. (а.с.41).

24.12.14 позивач надіслав відповідачу претензію №03/12-2014 та просив сплатити заборгованість, однак відповідач залишив її без відповіді та задоволення (а.с.13,14).

Позивач зазначив про те, що починаючи з 08 лютого 2015 року відповідач залишив орендоване приміщення без попередження позивача, що відповідно до пункту 4.4. договору суборенди, надає орендодавцю право вимагати дострокового розірвання договору в односторонньому порядку.

Листом №4/15 від 02.03.15 позивач повідомив відповідача про розірвання договору суборенди починаючи з 01.03.15, у зв'язку із залишенням відповідачем орендованого приміщення без використання та без попередження про це позивача, нагадав про існуючу заборгованість та повторно надіслав для оплати боргу в розмірі 63706,00грн. рахунки-фактури №РВ-0000003 від 28.01.15 на суму 16443,00грн., №РВ-000004 від 03.02.15 на суму 17263,00грн. (а.с.10,11,15,16).

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Отже, між сторонами виникли правовідносини на підставі укладеного договору оренди (найму) частини нерухомого майна.

Згілно п.1.4 договору суборенди, орендодавець гарантує, що він користується приміщенням на законних підставах, зокрема згідно з договором оренди нерухомого майна, укладеного ним з власником майна - ПП"Плаза К".

Листом №49/07/01 від 28.07.14 власник переданого в суборенду відповідачу майна - ПП"Плаза К", надав позивачу згоду на передачу частини нежитлового приміщення площею 280 кв.м. в суборенду ФОП Чижову С.В. (а.с.40).

Як вбачається з тексту договору суборенди, вказаний договір погоджено власником майна - ПП"Плаза К", про що свідчить підпис директора та печатка ПП"Плаза К" на договорі.

Для сплати орендних платежів та відшкодування витрат за електроенергію на загальну суму 63706,00грн. позивач виставляв відповідачу рахунки-фактури (а.с.41).

Судом встановлено, що договір суборенди наразі розірвано в односторонньому порядку починаючи з 01.03.15, борг в розмірі 63706,00грн. відповідачем не сплачено.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 63706,00грн. обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивач на підставі п.5.3 договору просить стягнути з відповідача пеню, що згідно розрахунку позивача становить 24346,32 грн.(а.с.8).

За нормами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.5.3 договору, за порушення термінів оплати суборендар сплачує пеню за весь час прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки.

Зі змісту ст.610 Цивільного кодексу України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Суд, перевіривши розрахунок пені, вважає його правильним, тому вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в заявленому розмірі.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, розмір яких згідно розрахунку позивача становить: 11665,93 грн. інфляційних та 1347,87 грн. 3% річних (а.с.7) . Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних і 3% річних приходить до висновку, що він складений правильно і тому задовільняє позов у цій частині в заявленому розмірі.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів сплати боргу не надав, у судове засідання не з'явився.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Витрати , пов'язані з оплатою судового збору покладаються на відповідача, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Фізичної особи - підприємця Чижова Сергія Валентиновича (10029, м. Житомир, вул. Мануїльського, буд. 139, кв.143, ідентифікаційний номер ) на користь Фізичної особи - підприємця Кольгофер Родіки Василівни (58000, м. Чернівці, вул. Воробкевича, буд. 5, кв.3; ідентифікаційний номер ; адреса для листування: 29000, м. Хмельницький, вул. Кам 'янецька, 19А) - 63706,00 грн. боргу, 24346,32 грн. пені, 1347,87 грн. 3% річних, 11665,93 грн. інфляційних, 1515,99грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.02.16

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2-відповідачу (рек. )