ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р.Справа № 916/4763/15

За позовом: Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області

до відповідача: Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про скасування рішення

Суддя Малярчук І.А.

В судових засіданнях приймали участь представники:

Позивача: ОСОБА_1, довіреність №07/6-897 від 17.12.2015 р., ОСОБА_2, довіреність № 07/6-15 від 16.01.15 р.

Відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 08-13/2745 від 31.08.15 р.

В судову засіданні 15.02.16 р. приймали участь представники:

Позивача: не зявився

Відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 08-13/2745 від 31.08.15 р.

Суть спору: про скасування рішення адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 109-р/к від 24.09.15 р.

Позивач, на заявлених позовних вимогах наполягає, подав до суду заяву про залучення доказів від 17.12.15 р. за вх.№ 31918/15, клопотання про долучення до матеріалів справи документів від 12.01.16 р. за вх.№ 531/16, згідно яких надав до матеріалів справи витребувані судом документи.

В обґрунтування заявленого позову позивач проаналізувавши положення ст.ст.12, 80, 83, 124, ЗК України, ст.ст.11, 792, ЦК України, п.п. 288.4-288.5.2 ст.288, ст. 289 Податкового кодексу України та з посиланням на п.34 ст.26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, яким передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, рад відноситься регулювання земельних відносин, зазначає, що депутати при прийнятті тієї чи іншої відсоткової ставки оренди, користуються такими мотивами, як забезпечення ефективного земельного фонду с.м.т.Великодолинське та врегулювання відносин, повязаних з орендою землі, з метою забезпечення соціально-економічного розвитку селищної громади, формування збалансованого бюджету селища, оперативного вирішення питань у сфері землекористування, а також враховуючи критерії розташування обєкту на земельній ділянці.

Звідси, позивач робить висновок, що оскаржуване рішення відповідача порушує право селищної ради на реалізацію норм Податкового кодексу України, Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, встановлення різних відсоткових ставок користувачам земельних ділянок комунальної власності від нормативно-грошової оцінки цих земельних ділянок. Такі дії відповідача можуть призвести до надходження не в повному обємі до бюджету селища коштів від користування землями комунальної власності.

Відповідач, заявлений позивачем позов не визнає з підстав викладених у відзиві на позов від 11.12.15 р. за вх.№ 31248/15, клопотанні від 12.01.15 р. за вх.№ 522/16, в яких вказує, що під час розгляду справи № 32-08/2015, за результатами проведеного аналізу інформації наданої Великодолинською селищною радую щодо укладених договорів оренди між селищною радою та субєктами господарювання, Одеським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України було встановлено, що субєктам господарювання були надані в оренду земельні ділянки комунальної власності одного цільового призначення, за різними відсотковими ставками. За землі комерційного використання (обслуговування торгівельних павільйонів) окремим субєктам господарювання орендна плата встановлена у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки, що ставить їх у несприятливе становище порівняно з конкурентами, яким встановлена орендна плата у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки. Також, за землі комерційного використання (обслуговування та експлуатація магазину) селищна рада окремим субєктам господарювання встановлювала орендну плату у розмірі 8,45% від нормативної грошової оцінки, що ставить їх у несприятливе становище порівняно з конкурентами, яким встановлена орендна плата у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки.

Листом № 07/1-416 від 29.05.15 р. селищна рада надала рішення № 430-VI від 04.05.12р., яким визначено розміри орендної плати за землю комунальної власності в залежності від цільового призначення та в більшості випадків встановлено лише мінімальні та максимальні розміри орендної плати, що свідчить про можливість ради встановлювати субєктам господарювання різні розміри ставок орендної плати за землю комунальної власності в межах однієї групи цільового використання земельних ділянок. Селищною радою не було надано інформацію та документи які б підтверджували наявність єдиного підходу при визначенні розмірів орендної плати за землі комунальної власності.

Отже, рішенням Адміністративної комісії Одеського обласного тервідділення АМК України № 109-р/к від 24.09.15 р. були визнані дії позивача щодо визначення та встановлення різних відсоткових ставок від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у якості орендної плати за користування земельними ділянками комунальної власності, в межах однієї групи цільового використання земельних ділянок, за умови відсутності єдиного підходу при визначенні розмірів орендної плати, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п.3 ст.50 ЗУ „Про захист економічної конкуренції, яке кваліфікується за абз.8 ч.2 ст.15 цього ж Закону у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, внаслідок яких окремим субєктам господарювання або групам субєктів господарювання створюються несприятливі умови діяльності порівняно з конкурентами.

Ухвалою від 01.02.16 р. суд відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України продовжив строк розгляду даної справи.

Подані сторонами супровідними листами документи були залучені судом до розгляду справи та клопотання сторін про ознайомлення з матеріалами справи також судом задовольнялись, про що свідчить наявність поданих сторонами документів у матеріалах справи та відмітки представників сторін на клопотаннях про ознайомлення із матеріалами справи.

Відповідно до ст.77 ГПК України, за присутності представників обох сторін, в судових засіданнях з 12.01.16 р. по 01.02.16 р., з 01.02.16 р. по 15.02.16 р. оголошувались перерви.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне:

24.09.15р. за результатами розгляду матеріалів справи № 32-08/2015 Адміністративною колегією Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України було прийнято рішення № 109-р/к „Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції відповідно до якого визнано дії Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області щодо визначення та встановлення різних відсоткових ставок від нормативної грошової оцінки земельної ділянки комунальної власності, в межах однієї групи цільового використання земельних ділянок, за умови відсутності єдиного підходу при визначенні розміру орендної плати, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п.3 ст.50 Закону України „Про захист економічної конкуренції, яке кваліфікується за абз.8 ч.2 ст.15 цього ж Закону у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, внаслідок яких окремим субєктам господарювання або групам субєктів господарювання створюються несприятливі умови діяльності порівняно з конкурентами.

25.09.15 р листом за вих.№ 08-03/3113 відповідачем було надіслано дане рішення на адресу позивача, та отримане останнім 01.10.15 р. відповідно до наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Підставою прийняття Одеським обласним тервідділенням АМК України зазначеного рішення було встановлення за результатами проведеного дослідження, що субєктам господарювання Великодолинською селищною радою були надані земельні ділянки комунальної власності одного цільового призначення, за різними відсотковими ставками. Розміри орендних ставок за оренду земель комунальної власності були встановлені рішенням Великодолинської селищної ради №430-VI від 04.05.12 р. в якому визначені лише мінімальні та максимальні розміри орендної плати, що свідчить про можливість встановлення різних відсоткових ставок та застосовування різних підходів при встановленні розмірів орендної плати за земельні ділянки комунальної власності одного цільового призначення, відповідно до чого адміністративною колегією були проаналізовані договори оренди земельних ділянок, укладені селищною радою із субєктами господарювання, із цільовим призначенням „землі комерційного користування: обслуговування торгівельних павільйонів та зроблено висновки щодо порушення селищною радою законодавства про захист економічної конкуренції.

Так, із змісту рішення Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області VI скликання ХХІ сесії від 04.05.12 р. за № 430-VI „Про затвердження порядку визначення відсотків від нормативної грошової оцінки земель для визначення орендної плати за земельні ділянки які передаються в оренду на території Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області вбачається, що радою було затверджено порядок визначення відсотків від нормативної грошової оцінки земель для визначення орендної плати за земельні ділянки які передаються в оренду на території Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, де, зокрема, ставки орендної плати за землі комерційного користування: обслуговування торгівельних павільйонів визначені як 5-12%.

Рішенням Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області VI скликання XXXVII сесії від 29.11.13 р. № 884-VI „Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель с.м.т. Великодолинське, Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області було затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель с.м.т. Великодолинське Великодолинської селищної ради, Овідіопольського району, Одеської області, введено в дію результати грошової оцінки земель с.м.т. Великодолинське, припинено дію нормативної грошової оцінки земель с.м.т.Великодолинське, розроблену у 2007 р. ОРФ ДП „Центр ДЗК, затверджену рішенням селищної ради № 551- V, зобовязано перерахувати оренду плату та внести відповідні зміни до договорів оренди землі за земельні ділянки, які раніше були надані в оренду субєктам підприємницької діяльності.

Позивачем до матеріалів справи, на вимогу суду, були подані копії договорів оренди, укладені між Великодолинською селищною радою та господарюючими субєктами, що проводять свою підприємницьку діяльність на території селищної ради, а саме: договір від 27.11.09 р., укладений з ФОП ОСОБА_4, договір від 08.09.10 р., укладений з ФОП ОСОБА_5, договір від 22.10.12 р., укладений з ФОП ОСОБА_6, договір від 02.09.13 р., укладений з ФОП ОСОБА_7, договір від 27.11.09 р., укладений з ФОП ОСОБА_4, договір від 17.03.14р., укладений з ФОП ОСОБА_8, договір від 17.03.11 р., укладений з ПП „Павло і К, договір від 30.08.10 р., укладений з ФОП ОСОБА_9, договір від 06.03.12 р., укладений з ФОП ОСОБА_10, договір від 02.09.13 р., укладений з ФОП ОСОБА_11, договір від 05.05.14 р., укладений з ФОП ОСОБА_12., договір від 17.03.14 р., укладений з ФОП ОСОБА_13, договір від 05.07.10 р., укладений з ФОП ОСОБА_14, та до них акти приймання передачі земельних ділянок, акти прийомки-передачі межових знаків на зберігання, рішення селищної ради про надання земельних ділянок в оренду, визначення орендної плати, витяги з протоколів засідання комісії з питань земельних відносин та охорони навколишнього середовища, витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Так, дані договори містять визначення про передачу в оренду земельних ділянок для розміщення та обслуговування магазину, для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, для розміщення торговельного павільйону, для будівництва та обслуговування торгівельного павільйону, перукарні, нотаріальної контори, для розміщення торговельного кіоску, для будівництва і обслуговування існуючих будівель і споруд магазину, для будівництва та обслуговування торгово-розважального комплексу, павільйонів та міні ринку, для розміщення торгівельно-виставочного центру та орендну плату, розраховану від нормативної грошової оцінки у відсотках в розмірі від 5% до 10%. Рекомендації комісії з питань земельних відносин та охорони навколишнього середовища стосовно встановлення орендної плати на тому чи іншому відсотковому рівні містяться у наявних в справі витягах з протоколів засідання комісії від 16.10.12 р. № 6, від 07.03.14 р. №17, від 14.05.13 р. № 9, від 28.04.14 р. № 18, від 28.02.12 р. № 2, від 14.05.13 р. №9, яка при визначенні відсоткового значення виходила із місця розташування обєктів торгівлі, видів торгівлі, що в них проводяться, і саме ці критерії враховувались комісією при визначені орендної ставки із застосуванням відсотків від нормативної грошової оцінки земель селищної ради. Як відмічає позивач в своєму обґрунтуванні даного позову, такий підхід до визначення орендної плати носить індивідуальний характер і є ефективним поповненням місцевого бюджету, більш економічно вигідним для субєктів господарювання.

В свою чергу відповідач заперечуючи проти позову в наведеному підході позивача вбачає створення нерівних умов у конкуренції субєктам господарювання, внаслідок чого одним субєктам створюються несприятливі умови діяльності порівняно з конкурентами. На думку відповідача, позивачем слід застосовувати в орендних взаємовідносинах єдиний підхід визначення ставок орендної плати.

Проаналізувавши вищенаведені матеріали даної справи, заслухавши правові позиції сторін щодо предмету спору, оцінивши їх в сукупності, суд, дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених позивачем позовних вимог з врахуванням наступних положень законодавства.

Приписи ч.ч.1, 2 ст.93 ЗК України визначають, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Частина 1 статті 116 ЗК України передбачає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч.ч.1, 4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Приписи ч.2 ст.16 Закону України „Про оренду землі передбачають, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Згідно з п.34 ст.26 Закону України „Про місцеве самоврядування виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (п.п.288.4.- 288.5.2. ст.288 Податкового кодексу).

За положеннями ч.2 ст.4 Закону України „Про захист економічної конкуренції суб'єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов'язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України „Про захист економічної конкуренції антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є прийняття будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

Згідно абз.8 ч.2 ст.15 Закону України „Про захист економічної конкуренції антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, зокрема, визнаються: дія, внаслідок якої окремим суб'єктам господарювання або групам суб'єктів господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.50 Закону України „Про захист економічної конкуренції №2210-III від 11.01.2001р. порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні дії органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.59 Закону України „Про захист економічної конкуренції підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Так, позиція позивача щодо індивідуального, ефективного підходу до визначення відсоткової ставки від нормативної грошової оцінки земель користувачам земельних ділянок комунальної власності, у відповідності до повноважень селищної ради, наданих Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні, на думку суду є недоведеною, оскільки подані в її підтвердження витяги із протоколів засідання комісії з питань земельних відносин та охорони навколишнього середовища № 6 від 16.10.12 р., № 17 від 07.03.14 р., №9 від 14.05.13 р., № 18 від 28.04.14 р., № 2 від 28.02.12 р., № 9 від 14.05.13 р. по-перше подані позивачем в меншій кількості в порівняні із наданими до суду договорами оренди від 27.11.09 р., від 08.09.10 р., від 22.10.12 р., від 02.09.13 р., від 27.11.09 р., від 17.03.14, від 17.03.11 р., від 30.08.10 р., від 06.03.12 р., від 02.09.13 р., від 05.05.14 р., по-друге є незрозумілим та недоведеним зазначений в даних витягах із протоколів засідання комісії підхід щодо визначеності цих критеріїв до встановлення відсоткової ставки, відповідно до чого твердження селищної ради стосовно індивідуального та ефективного підходу не підтверджена належними та допустимими доказами у справі.

Разом з цим, підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України переліченні в ч.ч.1, 2 ст.59 Закону України „Про захист економічної конкуренції і їх перелік обмежений законодавством, однак позивач не обґрунтував та не довів суду якій із цих підстав не відповідає спірне рішення адміністративної колегії Одеського обласного тервідідлення АМК України, порушення або неправильне застосування останнім норм процесуального права, а відтак, суд не вбачає правових підстав для скасування рішення від 24.09.15 р. № 109-р/к.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Враховуючи вище викладене, суд відмовляє в задоволені заявлених позивачем позовних вимог за необґрунтованістю та недоведеністю.

Відповідно до ст.49 ГПК України за умови відмови судом в задоволенні заявлених позивачем позовних вимог, сплачений до Державного бюджету України судовий збір покладається на останнього.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82- 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити позивачу в задоволені заявленого позову повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 85 ГПК України, після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 22 лютого 2016 р.

Суддя І.А. Малярчук