Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

23 лютого 2016 року Справа № 927/1498/15

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України", вул. Саксаганського,1, м. Київ, 01033

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Трейд",

проспект Перемоги,129, м.Чернігів,14013

про стягнення 6749555,31 грн.

Суддя Моцьор В.В.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_2 (довіреність №879 від 28 грудня 2015 року).

відповідача: ОСОБА_3 (довіреність №б/н від 21 грудня 2015 року).

Рішення приймається після оголошеної в судових засіданнях 01 лютого 2016 року, 11 лютого 2016 року, 23 лютого 2016 року перерв на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 23 лютого 2016 року на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Трейд" про стягнення 6749555,31грн. боргу, у тому числі 5000000,00грн. основної заборгованості, 785000,00грн. пені, 350000,00грн. штрафу, 555890,40грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 8116,96грн. інфляційних втрат та 50547,95 грн. 3% річних згідно договору поставки № ДЗП 147 К-С від 30 вересня 2014 року.

Ухвалою суду від 22 грудня 2015 року та від 18 січня 2016 року розгляд справи відкладався.

В письмовому поясненні №2-4-10/17 від 16 січня 2016 року, яке долучено судом до матеріалів справи, позивач зазначив, що ТОВ "ОСОБА_1 Трейд" 10 грудня 2015 року перерахувало ПАТ "ДПЗКУ" 1000,00грн. в погашення заборгованості за договором.

В судовому засіданні 01 лютого 2016 року суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача виклав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача визнав позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу та заперечив щодо нарахування штрафних санкцій.

У судовому засіданні 11 лютого 2016 року та відзиві на позовну заяву, який долучено судом до матеріалів справи, представник відповідача зауважив на наступному. Договором не передбачений порядок розрахунків між сторонами, специфікації сторонами не підписувались, кошти в сумі 5000000,00грн., перераховані на рахунок відповідача, є коштами в розумінні ст.1212 ЦК України, отже, відповідач вважає, що нарахування штрафу від суми передоплати є неправомірним, нарахування пені з 01 липня 2015 року є невірним, оскільки позивачем надсилалась відповідачу лист-вимога від 29 липня 2015 року, від якої визначається початок перебігу строку прострочення виконання зобов'язання. Також, безпідставним є нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами, інфляційних та річних, оскільки договором не передбачений розмір процентів за користування чужими грошовими коштами і зобов'язання за договором є не грошовим.

Ухвалою суду від 11 лютого 2016 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

У судовому засіданні 23 лютого 2016 року та письмовому поясненні №130-2-12/802 з документами, які долучено судом до матеріалів справи, представник позивача повідомив суд, що ТОВ "ОСОБА_1 Трейд" погасило основну заборгованість в розмірі 5000000,00грн. та просив стягнути з відповідача 785000,00грн. пені, 350000,00грн. штрафу, 555890,40грн. процентів за користування грошовими коштами, 8116,96грн. інфляційних втрат та 50547,95 грн. 3% річних

Представник відповідача підтримав заперечення, викладені раніше та у відзиві на позов від 23 лютого 2016 року, який долучено судом до матеріалів справи, зазначивши, що основна заборгованість перед позивачем погашена, що нарахування штрафних санкцій є безпідставним.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив:

30 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (надалі покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Трейд" (надалі - постачальник, відповідач) було укладено договір поставки №ДЗП 147 К-С (далі договір) (а.с. 11-12).

Згідно п. 1.1 договору постачальник зобов'язався передати у власність покупця зерно українського походження врожаю 2014 року (надалі товар), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар відповідно до умов даного договору.

Відповідно до умов п.3.2, 3.3 договору, товар за даним договором поставляється партіями протягом періоду, вказаного в специфікаціях до цього договору, кількість, строк та місце поставки, ціна та загальна вартість товару для кожної партії, що поставляється згідно цього договору, визначаються в специфікаціях до цього договору, які підписуються сторонами щодо кожної партії товару та є невід'ємними частинами (додатками) цього договору.

Оплата товару, що поставляється за даним договором, проводиться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом строку зазначеного в специфікаціях до цього договору після останньої з подій: поставка товару; визначення його якості і залікової ваги; пред'явлення постачальником рахунку-фактури; передача покупцю документів, зазначених в п.6.1 договору (п.5.1 договору).

ОСОБА_4 №1 до договору сторони узгодили поставку товару вартістю 862500,00грн. на умовах EXW Павлоградський КХП ДП ДАК Хліб України (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Заводська,1А) у період з 30 вересня 2014 року по 10 жовтня 2014 року включно, оплата товару протягом 3 банківських днів з моменту поставки товару. ОСОБА_4 підписана обома сторонами та скріплена їх печатками (а.с. 75).

На виконання умов договору та ОСОБА_4 №1 до нього відповідач здійснив поставку товару на суму 862500,00грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000001 від 03 жовтня 2014 року (а.с. 27). Позивач перерахував кошти в сумі 862500,00грн., про що свідчить платіжне доручення №21919 від 07 жовтня 2014 року (а.с. 76).

ОСОБА_4 №2 до договору сторони узгодили поставку товару вартістю 5000000,00грн. на умовах EXW та/або СРТ (склад погоджений з покупцем на підставі пропозиції від постачальника) (згідно Правил Інкотермс 2010) у період з 08 жовтня 2014 року по 30 червня 2015 року включно, оплата товару шляхом 100% передоплати протягом 2 банківських днів з моменту виставлення рахунку постачальником. На даній ОСОБА_4 відсутній підпис та печатка позивача (а.с. 76).

На виконання умов договору та ОСОБА_4 №2 до нього відповідач виставив позивачу для оплати рахунок-фактуру № СФ-0000002 від 08 жовтня 2014 року на суму 5000000,00грн., а позивач оплатив даний рахунок, про що свідчить платіжне доручення №22323 від 09 жовтня 2014 року (а.с. 77, 26). Проте, відповідач не поставив товар у строк, передбачений даною специфікацією до 30 червня 2015 року включно.

Отже, сторонами фактично вчинені дії на виконання умов вищевказаних ОСОБА_4, а тому твердження відповідача, що жодних специфікацій не укладалось є хибними і такими, що не відповідають дійсності.

Відповідно до пп.10.1 договору, договір діє до 30 червня 2015 року, а в частині розрахунків та поставки товару - до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Пунктом 8.5 договору встановлено, що у випадку прострочення зобовязання по поставці товару, покупець може частково або в повному обсязі відмовитись від договору і вимагати від постачальника повернення оплачених коштів по даному договору (у випадку їх здійснення).

Позивач направляв відповідачу лист-вимогу від 29 липня 2015 року №130-2-12/3825 з вимогою негайно повернути 5000000,00грн. та сплатити усі штрафні санкції, передбачені договором (а.с. 13-15).

Відповідач повернення коштів не здійснив, але листом № 52 від 31 серпня 2015 року підтвердив наявність невиконаних зобовязань за договором та пропонував здійснити поставку товару частинами до 04 вересня 2015 року (а.с. 16).

Позивач листом від 24 вересня 2015 року № 130-2-3836/2-12/5008 погоджувався на укладання додаткової угоди за умови, що в ній буде обов'язково передбачено застосування до ТОВ "ОСОБА_1 Трейд" штрафних санкцій (а.с. 19-21). А листом від 20 листопада 2015 року №130-2-12/6245 вимагав терміново поставити товар або повернути до 27 листопада 2015 року 5000000,00грн. (а.с. 21-24).

Відповідач станом на день подання позовної заяви вищевказані вимоги не виконав.

Після порушення провадження по справі, сторонами до договору № КИВ0032-С від 04 лютого 2016 року підписані додаткові угоди: №001КЗ від 04 лютого 2016 року, №002КЗ від 08 лютого 2016 року, №003КЗ від 11 лютого 2016 року, №004КЗ від 12 лютого 2016 року, пунктом 7 яких визначено, що сторони домовились внести зміни у п.6 договору поставки "Порядок розрахунків" та викласти його у такій редакції: "продавець здійснює поставку товару в рахунок погашення заборгованості перед покупцем за договором поставки № ДЗП 147 К-С від 30 вересня 2014 року". (а.с. 127-136).

Так, на підставі договору № КИВ0032-С від 04 лютого 2016 року та додаткових угод до нього, ТОВ "ОСОБА_1 Трейд" в рахунок погашення заборгованості перед позивачем за договором № ДЗП 147 К-С від 30 вересня 2014 року поставило товару на суму 4998999,89грн., що підтверджується видатковими накладними: №2 від 06 лютого 2016 року на суму 737288,62грн., №3 від 07 лютого 2016 року на суму 509999,04грн., №4 від 10 лютого 2016 року на суму 1091195,48грн., №5 від 11 лютого 2016 року на суму 723622,68грн., №6 від 12 лютого 2016 року на суму 1039190,11грн.,№7 від 13 лютого 2016 року на суму 568214,96грн., №8 від 13 лютого 2016 року на суму 329489,00грн. ( а.с. 137-143).

Крім того, 10 грудня 2015 року та 18 лютого 2016 року ТОВ "ОСОБА_1 Трейд" перерахував на розрахунковий рахунок позивача в погашення заборгованості за договором 1000,00грн. та 11коп. відповідно (а.с. 78, 157, 176).

Таким чином, станом на день прийняття рішення судом основна заборгованість відповідача в сумі 5000000,00грн. сплачена, що також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період з 01 січня 2014 року по 19 лютого 2016 року, підписаним обома сторонами та скріпленим їх печатками (а.с. 144).

З огляду на вищевикладене та згідно п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі в частині стягнення 5000000,00грн. основного боргу підлягає припиненню за відсутністю предмету спору в цій частині.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 785000,00грн. пені за період з 01 липня 2015 року по 04 грудня 2015 року, 350000,00грн. штрафу (7% від суми непоставленого товару), 555890,40грн. процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 01 липня 2015 року по 04 грудня 2015 року, 8116,96грн. інфляційних втрат за період з 04 серпня 2015 року по 04 грудня 2015 року та 50547,95 грн. 3% річних за період з 04 серпня 2015 року по 04 грудня 2015 року.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобовязання щодо поставки товару виконав з порушенням строку, встановленого ОСОБА_4 №2 до договору, а саме: не поставив товар до 30 червня 2015 року включно.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Згідно п. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ст. 22 Господарського кодексу України позивач є суб'єктом господарювання державного сектора економіки.

Відповідно до п. 8.1 Договору, у випадку порушення своїх зобовязань за договором сторони несуть відповідальність, визначену даним договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобовязанням є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Пунктом 8.4 договору визначено, що у випадку не поставки або несвоєчасної поставки товару згідно умов даного договору, постачальник сплачує покупцеві на вимогу останнього пеню у розмірі 0,1 % загальної вартості непоставленої партії товару за кожен день прострочення.

Пунктом 8.5 договору сторони погодили, що у випадку прострочення зобов'язання по поставці товару, визначеного специфікацією більш як на 30 календарних днів, покупець може частково або в повному обсязі відмовитись від договору і вимагати від постачальника повернення оплачених коштів по даному договору (у випадку їх здійснення). В цьому випадку постачальник зобов'язаний протягом 3 банківських днів, з моменту отримання письмової та/або факсової вимоги покупця про повернення коштів, повернути покупцю всі оплачені кошти по даному договору, а також сплатити покупцю штраф в розмірі 7% від загальної вартості непоставленої партії товару.

Як встановлено судом вище, позивач направляв відповідачу лист-вимогу від 29 липня 2015 року №130-2-12/3825 з вимогою негайно повернути 5000000,00грн. та сплатити усі штрафні санкції, передбачені договором. Загальна вартість непоставленої партії товару відповідно до ОСОБА_4 №2 становить 5000000,00грн.

Таким чином, суд, перевіривши розрахунки позивача, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 785000,00грн. пені та 350000,00грн. штрафу є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами позивачем здійснений з посиланням на ч. 3 ст. 693, 536, ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 1048 ЦК України та Постанову Верховного Суду України від 24.01.2006р. № 14/130.

Згідно з ч. 3. ст. 693, ч. 2 ст. 536 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Однак аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин. Умовами укладеного між сторонами договору розмір процентів за користування продавцем чужими грошовими коштами не встановлено, договори поставки і договори позики є різними за своєю правовою природою та регулюють різні види цивільних правовідносин, а тому застосування до договору поставки положень про договір позики (зокрема, ст. 1048 ЦК України) є безпідставним. Такий правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2013 року у справі №18/1372/12. Слід зазначити, що предметом перегляду у названій справі є постанова Вищого господарського суду України від 12.12.2012р. в частині його висновків про безпідставність нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами за договором поставки на підставі ч. 3 ст. 692 ЦК України, у розмірі, встановленому ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Постанова Верховного Суду України від 24.01.2006р. стосується нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами при відсутності між сторонами договірних правовідносин і не встановленні розміру проценту.

Отже, в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 555890,40грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами має бути відмовлено.

Вимоги позивача щодо стягнення 8116,96грн. інфляційних втрат та 50547,95 грн. 3% річних ґрунтуються на тому, що позивач листом від 29 липня 2015 року №130-2-12/3825 вимагав від постачальника повернути кошти в розмірі 5000000,00грн., що є грошовим зобов'язанням, а відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобовязання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобовязань, а з інших підстав повернення сплаченої попередньої плати за непоставлений товар. За своєю суттю обовязок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передплата, не можна розцінювати як грошове зобовязання в розумінні статті 625 ЦК України. Такий правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 року у справі № 921/266/13-г/7.

Отже, в частині стягненні з відповідача 8116,96грн. інфляційних втрат та 50547,95 грн. 3% річних має бути відмовлено.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 92025,00грн.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 49, п.1-1 ч.1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження в частині стягнення 5000000,00грн. боргу.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Трейд" (проспект Перемоги, 129, м. Чернігів,14013, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (вул. Саксаганського, 1, м. Київ, 01033, ) 785000,00грн. пені, 35000000грн. штрафу та 92025,00грн. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 25 лютого 2015 року.

Суддя В.В. Моцьор