ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Справа № 908/1629/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Прокопанич Г.К.

суддів Палія В.В.

Студенця В.І.

за участю представників:

Позивача: не з'явився;

Відповідача: Міснянка С.М., дов. від 10.07.2014 № 80/4;

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ДОМУС" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 24.11.2015

у справі № 908/1629/15-г господарського суду Запорізької області

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта Текс"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ДОМУС"

про стягнення 87 768,60 грн.,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "Дельта Текс" звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ДОМУС", просило (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 06.04.2015) (т. 1, а.с. 90-92) стягнути з відповідача 68 860,40 грн. основного боргу, 1 383,01 грн. 3% річних, 17 525,19 грн. інфляційних втрат (а.с. 3-5).

Позовні вимоги мотивовано неповерненням відповідачем передплати орендної плати після повернення йому об'єкту оренди за договором оренди від 13.05.2013 № 83/13.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.05.2015 (суддя Ярешко О.В.) у задоволенні позову відмовлено (т. 2, а.с. 112-114).

Судовий акт мотивовано передчасним зверненням з даним позовом, оскільки обов'язок відповідача з повернення передплати орендної плати не настав.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 24.11.2015 (головуючий Марченко О.А., судді Зубченко І.В., Татенко В.М.) рішення господарського суду Запорізької області від 20.05.2015 скасовано, прийнято нове про часткове задоволення позову. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "ДОМУС" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта Текс" 68 860,40 грн. основного боргу, 1 347,02 грн. 3% річних, 17 525,19 грн. інфляційних втрат. Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 2, а.с. 180-186).

Оскаржений судовий акт мотивовано частковою доведеністю позовних вимог.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "ДОМУС" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, просило скасувати оскаржений судовий акт, рішення місцевого господарського суду залишити в силі, посилаючись на порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст. 43 ГПК України, ст. ст. 570, 610, 612, 625 ЦК України (т. 3, а.с. 44-47).

Розпорядженням секретаря четвертої судової палати від 28.01.2016 № 05-05/232 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Прокопанич Г.К. (доповідач), судді Палій В.В., Студенець В.І. (т. 3, а.с. 39).

Ухвалою Вищого господарського суду України від 28.01.2016 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ДОМУС" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.02.2016 (т. 3, а.с. 40-41).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду скарги.

У судове засідання 16.02.2016 представник позивача не з'явився, причин неявки суду не повідомив.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням вищенаведеного судова колегія визнала за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13.05.2013 між товариством з обмеженою відповідальністю "ДОМУС" (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Дельта Текс" (орендар) було укладено договір оренди № 83/13, відповідно до умов якого орендодавець зобов'язався передати, а орендар прийняти у строкове платне користування об'єкт оренди: нежитлове приміщення № 33 на 1 поверсі будівлі торгівельно-розважального центру "Green Plaza", розташованого за адресою: м. Донецьк, вул. Артема, буд. 51А загальною площею 240,2 кв.м (п. 1.1, 1.2 договору) (т. 1, а.с. 11-16).

Пунктом 2.3 договору (в редакції додаткової угоди від 06.07.2014) (т. 1, а.с. 19) сторони погодили строк оренди по 31.07.2014. Перебіг строку оренди починається з дати підписання сторонами акта приймання-передачі об'єкту оренди.

Відповідно до п. 4.1 договору загальний розмір орендної плати за користування об'єктом оренди за один місяць становить 72 060,00 грн. з урахуванням ПДВ - 12 010,00 грн. Розмір орендної плати, передбачений п. 4.1 договору включає в себе експлуатаційні витрати.

Згідно з п. 4.3 договору в орендну плату не входять, а сплачуються окремо відшкодування вартості комунальних послуг, а саме, відшкодування вартості спожитої електроенергії.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що відшкодування вартості спожитої електроенергії розраховується орендодавцем та сплачується орендарем орендодавцю за показниками лічильника за тарифами, що встановлені у м. Донецьку для нежитлових приміщень юридичних осіб. Показники лічильника фіксує представник орендодавця кожного місяця в присутності орендаря, або представника орендаря, або особи, яка працює у орендаря. У випадку відсутності лічильників, пломб, їх пошкодження або несправності, відшкодування вартості спожитої електроенергії розраховується орендодавцем та сплачується орендарем орендодавцю за розрахунковою потужністю, яка зазначається в акті приймання-передачі об'єкта оренди.

Відповідно до п. 5.2 договору датою виконання орендарем зобов'язань щодо сплати всіх платежів за цим договором вважається дата зарахування суми платежу у повному обсязі на поточний банківський рахунок орендодавця.

Згідно з п. 5.7 договору відшкодування вартості комунальних послуг нараховується та сплачується орендарем орендодавцю за кожний місяць з дати підписання стонами акта приймання-передачі об'єкта оренди орендарю до дати підписання акта приймання-передачі (повернення) об'єкта оренди орендодавцю, включаючи обидві такі дати, на підставі наданих орендодавцем рахунків протягом п'яти банківських днів з дати надання рахунку.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що протягом 5 днів з дати набрання сили договором орендар зобов'язаний сплатити окремо від орендної плати за перший місяць оренди, яка сплачується відповідно до п. 5.4 договору передплату орендної плати на підставі договору у розмірі орендної плати за останній місяць оренди, яка передбачена п. 4.1 договору.

Відповідно до п. 6.2 договору передплата орендної плати утримується орендодавцем протягом всього строку дії договору як забезпечення виконання орендарем зобов'язань, зазначених в п. 6.4 договору.

Згідно з п. 6.3 договору проценти (відсотки) на передплату орендної плати не нараховуються та не сплачуються.

Пунктом 6.4 договору передбачено, що орендар погоджується з тим, що передплата орендної плати у відповідних сумах може бути зарахована орендодавцем як виконання орендарем наступних зобов'язань: своєчасного та повного відшкодування всіх витрат на ремонт та відновлення об'єкту оренди у випадку, коли таке відшкодування є обов'язком або відповідальністю орендаря; своєчасної та повної сплати відшкодування вартості комунальних послуг; своєчасної та повної сплати орендної плати з урахуванням її індексації.

Відповідно до п. 6.5 договору у випадку збільшення розміру орендної плати, а також у випадку зарахування передплати орендної плати як виконання орендарем зобов'язань, зазначених у п. 6.4 договору, орендодавець зобов'язаний надіслати орендарю відповідне повідомлення (рахунок) протягом трьох робочих днів, при цьому орендар зобов'язаний протягом п'яти робочих днів з дати отримання такого повідомлення сплатити орендодавцю частину передплати орендної плати у такому розмірі, щоб загальна сума передплати орендної плати, яка утримується орендодавцем після зарахування, дорівнювала розміру орендної плати за останній місяць строку оренди за цим договором.

Пунктом 6.6 договору передбачено, що у випадку відсутності заборгованості з платежів за договором (крім орендної плати) сума сплаченої передплати орендної плати зараховується як виконання орендарем зобов'язань з повної та своєчасної сплати орендної плати за останній місяць оренди, при цьому індексація такої суми відбувається згідно з п. 4.2 договору на момент здійснення такого зарахування орендодавцем. У випадку залишення суми передплати орендної плати після повернення об'єкту оренди орендодавцю та погашення всіх заборгованостей орендаря відповідно до умов договору, залишок такої суми повертається орендарю протягом десяти днів.

Згідно з п. 9.1 договору протягом 5 днів після спливу строку оренди, або протягом 5 днів у випадках, передбачених в абзаці другому п. 5.5, в п. 7.5 договору та у випадку дострокового припинення дії договору орендар зобов'язаний звільнити об'єкт оренди від свого майна, повернути його орендодавцю, передати всі ключі та погасити всі заборгованості.

Відповідно до п. 9.3 договору передача об'єкту оренди відбувається з одночасним підписанням уповноваженими представниками сторін відповідного акта приймання-передачі, який підтверджує факт передачі об'єкту оренди орендодавцю.

Пунктом 12.1 договору передбачено, що він припиняється по закінченні строку оренди, а стосовно обов'язків, пов'язаних з розрахунками та передачею об'єкту оренди - після повного виконання.

Судами встановлено, що за актом приймання-передачі від 01.06.2013 орендодавець передав, а орендар прийняв об'єкт оренди, а за актом приймання-передачі від 31.07.2014 орендар повернув орендодавцю нежитлове приміщення (т. 1, а.с. 18, 20).

На виконання умов п. 6.1 договору орендарем перераховано на рахунок відповідача суму передплати орендної плати у розмірі 72 060,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 17.09.2013 № 8719 (т. 1, а.с. 21).

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що у липні 2014 товариством з обмеженою відповідальністю "Дельта Текс" було спожито електроенергії на суму 3 199,60 грн., яка на час розгляду справи є непогашеною.

Спір у даній справі виник внаслідок неналежного виконання, на думку позивача, зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "ДОМУС", передбаченого п. 6.6 договору оренди від 13.05.2013 № 83/13 щодо повернення передплати орендної плати.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що обов'язок відповідача з повернення орендарю суми передплати не настав, оскільки на момент звернення позивача до суду мала місце заборгованість товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта Текс" з відшкодування вартості спожитої ним електроенергії у розмірі 3 199,60 грн., тоді як відповідно до п. 6.6 договору оренди від 13.05.2013 № 83/13 залишок суми передплати орендної плати повертається орендарю протягом десяти днів після погашення орендарем всіх заборгованостей.

Частково задовольняючи позовні вимоги, апеляційна інстанція виходила з того, що враховуючи п. 6.4 договору передплата орендної плати підлягає обов'язковому зарахуванню в рахунок оплати за спожиті комунальні послуги; а згідно ч. 2 ст. 570 ЦК України передплата орендної плати є авансом, який у будь-якому випадку підлягає поверненню та на аванс, у порядку, визначеному ст. 625 ЦК України можуть бути нараховані 3% річних та інфляційні втрати.

Проте, висновки апеляційної інстанції є хибними.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання (зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 25.09.2013).

Крім того, за своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання у розумінні статті 625 ЦК України.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку, застосувавши до спірних правовідносин положення ч. 2 ст.625 ЦК України та стягнувши з відповідача інфляційні втрати і 3% річних, оскільки повернення суми попередньої оплати є поверненням суми авансу (а не грошовим зобов'язанням), на який можуть нараховуватися лише проценти, передбачені статтею 536 ЦК України (зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 у справі № 921/266/13-г/7).

Разом з тим, не може бути залишене в силі і рішення місцевого господарського суду, висновки якого також є передчасними.

Пунктами 1, 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" роз'яснено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Частиною 1 ст. 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Частиною 1 ст. 36 ГПК України визначено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" роз'яснено, що господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як зазначалось вище, згідно з п. 6.4 договору орендар погоджується з тим, що передплата орендної плати у відповідних сумах може бути зарахована орендодавцем як виконання орендарем наступних зобов'язань: своєчасного та повного відшкодування всіх витрат на ремонт та відновлення об'єкту оренди у випадку, коли таке відшкодування є обов'язком або відповідальністю орендаря; своєчасної та повної сплати відшкодування вартості комунальних послуг; своєчасної та повної сплати орендної плати з урахуванням її індексації.

Виходячи з положень п. 6.4 договору зарахування передплати орендної плати в рахунок оплати за спожиті комунальні послуги є правом орендодавця, а не його обов'язком.

Місцевим господарським судом було відхилено посилання позивача на акт звірки взаєморозрахунків станом на 18.12.2014 як на зарахування відповідачем передплати орендної плати в рахунок оплати за спожиті комунальні послуги.

Так, акт звірки взаєморозрахунків свідчить тільки про стан розрахунків між сторонами на певну дату та звірку бухгалтерського обліку операцій, а тому не може вважатись первинним документом у розумінні п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Проте, у порушення ст. 32 ГПК України місцевим господарським судом не надано зазначеному акту відповідної оцінки як доказу у справі.

Отже, ні місцевий, ні апеляційний господарські суди достеменно не встановлювали, чи товариство з обмеженою відповідальністю "ДОМУС" зарахувало передплату орендної плати в рахунок оплати за спожиті комунальні послуги чи ні, та чи підтверджується таке зарахування (незарахування) відповідними доказами у справі.

Отже, порушивши та неправильно застосувавши норми процесуального та матеріального права, не з'ясувавши повно і всебічно обставин та не дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкових висновків та прийняли необгрунтовані рішення, які підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Пунктом 11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 11 "Про деякі питання практики застосування розділу XII1 Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що, відповідно до частини першої статті 47 ГПК України судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а частиною першою статті 43 названого Кодексу передбачено всебічний, повний і об'єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Недодержання судом першої або апеляційної інстанції цих норм процесуального права, якщо воно унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного розгляду справи, також є підставою для скасування судового рішення з передачею справи на новий розгляд до відповідного суду (пункт 3 частини першої статті 1119 ГПК України), оскільки касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Оскільки оскаржені судові акти прийняті з порушенням норм процесуального та матеріального права, як рішення місцевого господарського суду, так і постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і, в залежності від установлених обставин, вирішити спір у відповідності з нормами матеріального і процесуального права, що підлягають застосуванню до наявних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ДОМУС" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 20.05.2015 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 24.11.2015 у справі № 908/1629/15-г скасувати.

Справу № 908/1629/15-г передати на новий розгляд до господарського суду Запорізької області в іншому складі суду.

Головуючий суддя Г.К. Прокопанич

Судді: В.В. Палій

В.І. Студенець