ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.02.2016 Справа № 920/17/16

За позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (м. Ромни, Сумська область)

до - Комунального підприємства «Комбінат комунальних підприємств «Роменської міської ради» (м. Ромни, Сумська область)

про стягнення 9500 грн. 96 коп.

Суддя Резніченко О.Ю.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - не з'явився.

У засіданні брав участь секретар судового засідання - Бублик Т.Д.

Суть спору: Позивач просить суд стягнути з відповідача 5123 грн. боргу, 3972 грн. 74 коп. інфляційних втрат, 405 грн. 22 коп. 3% річних за отриманий товар по накладній від 14.05.2013 № 116 та накладній від 22.05.2016 № 134.

15.01.2016 позивач надав суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні усно зазначив, що просить суд не враховувати заяву про залишення позовної заяви без руху та розглядати справу по суті позовних вимог.

Суд визнав клопотання правомірним та таким, що підлягає задоволенню, а тому справа розглядається по суті.

Позивач надав суду оригінали доданих до позовної заяви документів, які були оглянуті судом та повернуті позивачу.

Відповідач в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не подав, про порушення провадження у справі був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 20).

Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився та відзив на позовну заяву не подав і враховуючи, що явка в судове засідання та можливість подання доказів є правом, а не обов'язком сторони, то справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процессуального кодексу України (надалі - ГПК).

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

14.05.2013 та 22.05.2013 між сторонами виникли господарські відносини - правочини у формі накланих про поставку товару (надалі - товар).

В гарантійному листі від 14.05.2013 № 77 відповідач просив позивача поставити товар на суму 2429 грн. (а.с. 10).

Позивач 14.05.2013 передав відповідачу товар на суму 2429 грн., що підтверджується підписаною сторонами накладною № 116 та рахунком № 106 (а.с. 11-12).

В гарантійному листі від 22.05.2013 № 134 відповідач просив позивача поставити товар на суму 2694 грн. (а.с. 14).

Позивач 22.05.2013 передав відповідачу товар на суму 2694 грн., що підтверджується підписаною сторонами накладною № 134 та рахунком № 129 (а.с. 14-15).

За товар поставлений за вищезазначеними накладними відповідач не розрахувався, чим заборгував позивачу 5123 грн. та змусив позивача звернутись до суду з даним позовом.

Відповідно ст. 202 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) двостороннім правочином є погоджена дія двох осіб, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 208 ЦК України передбачено, що правочин між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі, яка вважається дотриманою, згідно з ст. 207 ЦК України, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший порядок оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Вищезазначена правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 30.09.2014 по справі № 3-121гс14, яка, відповідно до ст. 82 ГПК, повинна бути врахована господарським судом при прийнятті рішення по справі.

Сторони фактично вчинили правочини, а саме позивач поставив, а відповідач прийняв товар, відповідно до накладних від 14.05.2013 № 116 та від 22.05.2013 № 134, однак відповідач не розрахувався за товар.

Оскільки позивач поставив товар, а відповідач отримав товар згідно з накладними, то у відповідача виник обов'язок щодо його повної оплати, а саме по накладній від 14.05.2013 № 116 - 15.05.2013, по накладній від 22.05.2013 № 134 - 23.05.2013.

Суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 5123 грн. підтверджується матеріалами справи, відповідач ні доказів сплати боргу, ні аргументованих заперечень не надав, а тому вимога про стягнення з відповідача вищезазначеної суми є правомірною, обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 405 грн. 22 коп. 3% річних (період з 15.05.2013 по 29.12.2015) та 3972 грн. 74 коп. інфляційних збитків (період з 01.06.2013 по 30.11.2015).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Враховуючи порушення відповідачем строків виконання зобов'язань, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача 3972 грн. 74 коп. інфляційних втрат (період з 01.06.2013 по 30.11.2015) є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги про стягнення 3 % річних, то суд дійшов висновку, що вимога підлягає частковому задоволенню, оскільки:

У відповідача виник обов'язок щодо повної оплати за товар по накладній від 14.05.2013 № 116 - 15.05.2013, по накладній від 22.05.2013 № 134 - 23.05.2013.

Проте позивач розраховує 3% річних на всю суму боргу починаючи з 15.05.2013, хоча обов'язок відповідача з оплати 2694 грн. по накладній № 134 виник лише 23.05.2015, а тому нарахування 3% річних за період з 15.05.2013 по 22.05.2013 є неправомірним.

Суд здійснив перерахунок 3% річних, а саме по накладній від 14.05.2013 № 116 з 15.05.2013 по 29.12.2015 (кінцева дата нарахування, яка самостійно визначена позивачем) та по накладній від 22.05.2013 № 134 з 23.05.2013 по 29.12.2015 і дійшов висновку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 402 грн. 03 коп. 3 % річних.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 49, 82-85 ГПК, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Комбінат комунальних підприємств «Роменської міської ради» (вул. Луценка, 19, м. Ромни, Сумська область, 42000, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) 5123 грн. боргу, 3972 грн. 74 коп. інфляційних втрат, 402 грн. 03 коп. 3% річних, 1217 грн. 59 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.02.2016.

Суддя О.Ю. Резніченко