ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Справа № 925/2069/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Буднік А.М., за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю у справі;

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю у справі;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" про стягнення 3 703 636,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 3 703 636,51 грн., з яких: 347 603,42 грн. основного боргу, 476 918,85 грн. інфляційних витрат, 176 936,30 грн. 3 % річних та 2 702 177,94 грн. пені на підставі договору № 13-371-Б на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013, укладеного між сторонами. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача просить суд припинити провадження у справі в частині стягнення 347 603,42 грн. основного боргу за відсутністю предмету спору, оскільки ці кошти сплачені та просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення 9 219,93 грн. 3% річних та 92 900,59 грн. пені (як безпідставно нарахованих) і зменшити розмір пені до стягнення лише 100 000,00 грн. та розстрочити виконання судового рішення на два роки.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази й оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з наступних підстав:

У відповідності до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що 04.01.2013 між публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та відкритим акціонерним товариством по газопостачанню "Черкасигаз" (Покупець) було укладено договір № 13-371-Б на купівлю-продаж природного газу (далі - Договір, а.с. 9-13), у відповідності до якого позивач як Продавець зобов'язався передати у власність відповідачу-Покупцю у 2013 році природний газ (далі - газ), а Покупець зобов'язався приймати та оплачувати газ на умовах цього договору (п. 1.1. Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 1 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного виконання (розділ 11 Договору).

Відповідно до Додаткової угоди № 16 (а.с. 31) Договір вважається таким, що припинив дію в частині поставки природного газу з 01 липня 2015 року.

Пункт 11 договору додатковою угодою від 19.06.2015 року викладено у новій редакції -- договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01.01.2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Відповідно до п. 1.2. Договору газ продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, які є кінцевими споживачами газу (споживачами Покупця).

Відповідно п. 2.1. Договору Продавець передає Покупцеві у 2013 році газ в обсязі до 24 022,000 тис. куб. м. (двадцять чотири мільйони двадцять дві тисячі куб. м), у тому числі по місяцях кварталів згідно наведеного графіку.

Зазначені договірні відносини по своїй суті мають ознаки договору поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 712 Цивільного кодексу України). За змістом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Загальні умови виконання господарських зобовязань визначені ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, згідно з якими суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, в силу ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На виконання умов Договору та додаткових угод до нього протягом січня 2013 - червня 2015 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 54 005,356 тис. куб. м. на загальну суму 266 870 346,42 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу:

- від 31 січня 2013 року на суму 21 182 564,15 грн. (а.с. 32);

- від 28 лютого 2013 року на суму 17 458 389,46 грн. (а.с. 33);

- від 31 березня 2013 року на суму 17 396 911,78 грн. (а.с. 34);

- від 30 квітня 2013 року на суму 6 120 069,36 грн. (а.с. 35);

- від 31 травня 2013 року на суму 414 132,18 грн. (а.с. 36);

- від 30 червня 2013 року на суму 383 178,59 грн. (а.с. 37);

- від 31 липня 2013 року на суму 152 595,86 грн. (а.с. 38)

- від 31 серпня 2013 року на суму 145 634,96 грн. (а.с. 39);

- від 30 вересня 2013 року на суму 343 715,29 грн. (а.с. 40);

- від 31 жовтня 2013 року на суму 6 713 657,50 грн. (а.с. 41);

- від 30 листопада 2013 року на суму 10 211 221,20 грн. (а.с. 42);

- від 31 грудня 2013 року на суму 19 223 927,95 грн. (а.с. 43);

- від 31 січня 2014 року на суму 13 845 167,30 грн. (а.с. 44);

- від 28 лютого 2014 року на суму 12 834 615,29 грн. (а.с. 45);

- від 31 березня 2014 року на суму 7 735 488,07 грн. (а.с. 46);

- від 30 квітня 2014 року на суму 3 844 404,79 грн. (а.с. 47)

- від 31 травня 2014 року на суму 253 860,20 грн. (а.с. 48);

- від 30 червня 2014 року на суму 220 204,54 грн. (а.с. 49);

- від 31 липня 2014 року на суму 187 013,71 грн. (а.с. 50);

- від 31 серпня 2014 року на суму 83 478,74 грн. (а.с. 51);

- від 30 вересня 2014 року на суму 171 217,78 грн. (а.с. 52);

- від 31 жовтня 2014 року на суму 4 457 744,81 грн. (а.с. 53);

- від 30 листопада 2014 року на суму 16 531 784,64 грн. (а.с. 54);

- від 31 грудня 2014 року на суму 28 648 816,44 грн. (а.с. 55);

- від 31 січня 2015 року на суму 27 211 293,24 грн. (а.с. 56)

- від 28 лютого 2015 року на суму 23 680 203,12 грн. (а.с. 57);

- від 31 березня 2015 року на суму 21 464 984,40 грн. (а.с. 58);

- від 30 квітня 2015 року на суму 5 523 431,04 грн. (а.с. 59);

- від 31 травня 2015 року на суму 211 564,91 грн. (а.с. 60);

- від 30 червня 2015 року на суму 219 075,12 грн. (а.с. 61)

та довідками щодо кінцевого сальдо та операцій із Відповідачем за період з 31.01.2013 по 31.08.2015 (а.с. 83-103).

Заперечень проти неотримання газу у вказаній кількості та по вказаній вартості відповідач суду не надав. Доказів існування між сторонами спору з приводу якості наданої послуги у справу не подано.

Відповідно до п. 5.2. Договору ціна за 1 000 куб. м. газу становить 3 509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того податок на додану вартість за ставкою - 20%.

До сплати ціна за 1 000 куб.м. газу - 3 509,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 701,80 грн., усього з ПДВ - 4 210,80 грн.

Відповідно до п. 5.3 Договору у разі зміни НКРЕ ціни на природний газ, вона є обов'язковою для Сторін за Договором з моменту введення її в дію, про що Сторонами підписується додаткова угода до Договору.

Відповідно до п. 5.4. Договору загальна сума вартості природного газу за Договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 Договору.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

Відповідно до п. 6.2. Договору оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ, та зараховується, як оплата за газ.

За наявності заборгованості Покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця.

За доводами позивача, до часу звернення до суду, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, за отриманий природний газ розрахувався невчасно, а тому заборгованість відповідача за поставлений газ становить 347 603,42 грн.

В ході розгляду справи відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що Публічне акціонерне товариство "По газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" сплатило основну суму заборгованості в розмірі 347 603,42 грн. ще до часу подання позивачем позову до суду, що підтверджується платіжними дорученнями, а саме:

- № 56440520 від 15.10.2015 на суму 3 522,64 грн. (а.с. 122);

- № 56515476 від 16.10.2015 на суму 127,62 грн. (а.с. 123);

- № 56729632 від 20.10.2015 на суму 71 789,83 грн. (а.с. 124);

- № 57005675 від 26.10.2015 на суму 160,63 грн. (а.с. 125);

- № 57364920 від 29.10.2015 на суму 16 264,55 грн. (а.с. 126);

- № 57453927 від 30.10.2015 на суму 46 229,32 грн. (а.с. 127);

- № 57425932 від 30.10.2015 на суму 5 951,57 грн. (а.с. 128);

та шляхом проведення взаємозаліку однорідних вимог згідно заяви Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" № 26-8093/1.2-15 від 24.11.15 на суму 203 557,26 грн. (а.с. 129-130).

Заявою від 15.02.2016 року на вимогу суду представник позивача підтвердив, що весь основний борг за позовними вимогами остаточно було погашено відповідачем після проведення заліку однорідних вимог 24.11.2015 року.

Оскільки позивач звернувся до суду із позовом лише 29.12.2015 року (провадження порушено 30.12.15), а весь основний борг за позовними вимогами в сумі 347 603,42 грн. відповідач сплатив ще до подачі позову, то у стягненні основного боргу за поставлений природний газ на суму 347 603,42 грн. позивачу слід відмовити, а не припиняти провадження за відсутністю предмету спору, як просить відповідач.

Це передбачено абз. 3 п. 4.4. постанови Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" -- припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК (п. 1-1 ст. 80 ГПК про відсутність предмету спору) можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

За змістом п. 1 ст. 199 Господарського кодексу України та п. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або Законом.

Зазначені статті узгоджуються з приписами п. 7.2. Договору між сторонами, згідно з яким у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1. Договору Покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Позивач просить стягнути з відповідача за прострочення розрахунків з оплати поставленого газу пеню в сумі 214 891,68 грн. за період з 20.02.2015 по 06.03.2015, в сумі 391 519,52 грн. за період з 20.03.2015 по 20.04.2015, в сумі 1 363 216,14 грн. за період з 20.04.2015 по 10.07.2015, в сумі 667 721,40 грн. за період з 20.05.2015 по 06.10.2015, в сумі 36 955,64 грн. за період з 20.06.2015 по 09.10.2015, в сумі 27 873,56 грн. за період з 20.07.2015 по 24.09.2015, а всього на суму 2 702 177,94 грн.

У відзиві на позов відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 92 900,59 грн. пені, як безпідставно нарахованої та зменшити присуджений до стягнення розмір пені до 100 000,00 грн.

У відповідності до п. 1.9. роз'яснення постанови Пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Суд погоджується із доводами відповідача про те, що це ж правило повинно поширюватися і на вимоги про стягнення 3% річних, оскільки інфляційні та 3% річних знаходяться у ст. 625 ЦК України і якщо до інфляційних застосовується правило про неврахування дня сплати у періоді розрахунку інфляційних , то це ж правило повинно бути застосовано і до 3% річних. Крім того, і пеня і 3% річних мають один і той же принцип розрахунку з поділом бази нарахування на 365 днів і множенням на к-сть днів прострочення.

Перевіривши доводи та розрахунки відповідача в частині розміру безпідставно нарахованої пені в день проведення сплати боргу, суд вважає, що за належним розрахунком помилкове нарахування пені складає лише суму 89 007,07 грн., а не 92 900,59 грн., як вказав відповідач (а.с. 119).

Таким чином, у стягненні пені в сумі 89 007,07 грн. позивачу слід було б відмовити через безпідставність її нарахування.

В частині клопотання відповідача про зменшення присудженого до стягнення розміру пені до стягнення лише 100 000,00 грн. судом було встановлено таке:

У відповідності до п. 3 ст. 83 ГПК України, при прийнятті рішення господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. На підставі цієї норми можливість зменшення інфляційних та 3% річних не передбачена.

Згідно роз'яснень інформаційного листа ВГСУ від 21.11.2011 року № 01-06/1623/2011, зазначена норма ГПК України (ст. 83) може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою матеріального права, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав, їх розмір не може бути зменшено судом.

У відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Для зменшення розміру пені до стягнення відповідач просить врахувати, що весь основний борг відповідачем вже погашено, а прострочення внесення плати за газ сталося в першу чергу через незабезпечення вчасного розрахунку за газ з боку його споживачів (населення та бюджетні установи), яким відповідач постачав природний газ. Підприємство відповідача має стратегічне значення для економіки Черкаського регіону по забезпеченню природним газом. Відповідач має збитки у розмірі 60 378 000,00 грн., розмір яких лише збільшується. Відповідач вказує, що позивач не заявляв про завдані йому битки простроченням відповідачем платежів за газ, а тому нарахування пені у сумі близько 3 мільйонів гривень не є адекватним заходом впливу на боржника.

Зі свого боку позивач також вказав на скрутне фінансове становище та збиткову діяльність ПАТ НАК "Нафтогаз" України, яка вираховується у мільярдах і вважає, що відповідач веде активну господарську діяльність, яка дає змогу сплатити всі борги. Представник позивача просить врахувати, що за умовами договору між сторонами сплата відповідачем боргу за газ із санкціями не ставилася у залежність від його позитивного фінансового балансу, а тому відповідач повинен повністю виконувати всі свої зобов'язання та сплачувати штрафні санкції за порушення розрахунків.

В обґрунтування своїх позицій на користь та проти зменшення розміру пені, сторони посилаються на різну судову практику Верховного та Вищого господарського суду України.

У відповідності до ст. 1 ЗУ "Про національний банк України", облікова ставка Національного банку України - це один із монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України встановлює для банків та інших суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів.

За період нарахування позивачем пені з лютого по жовтень 2015 року розмір подвійної облікової ставки, який застосовується для нарахування пені по договору між сторонами, становив 39, 60, 54 та 44 % річних, що призводить до значного фінансового навантаження на боржника. На коливання розрахунків показника облікової ставки відповідач не має ніякого впливу. На кошти, які повинні бути сплачені кредитору як пеня, боржник не отримує ніякого матеріального еквіваленту у вигляді товарів чи послуг.

На думку суду, платежі по пені, штрафах, інфляційних та процентах річних по своїй природі повинні нести стимулюючу до виконання зобов'язання, а не каральну функцію, яка може призвести до припинення діяльності підприємства.

Представник позивача підтвердив, що на жодну вимогу суду в інших справах, в т.ч. які розглядалися суддею Спаських Н.М., ПАТ НАК "Нафтогаз" України ніколи не подає свої власні договори на придбання газу (з мотивів комерційної та державної таємниці) і навмисно уникає тим самим перевірки доводів боржників про те, що за цими договорами позивач не сплачує санкції за неоплачений ним вчасно газ у такому ж великому розмірі, як позивач нараховує санкції своїм боржникам за господарськими договорами.

Як вказано вище, позивач безпідставно нарахував відповідачу 89 007,07 грн. пені внаслідок включення до розрахунків днів фактичної сплати боргу, а тому борг по пені становить лише 2 613 170,87 грн. (2702177,94-89007,07).

Однак суд вважає за можливе зменшити належний до стягнення розмір пені до 2 400 000,00 грн. з урахуванням вищевикладених обставин, а також і такого:

Нарахування пені за порушення строків розрахунків було істотною умовою договору між сторонами, яка повинна виконуватися і на що погодилися обидві сторони при укладенні договору. На думку суду, з урахуванням негативного фінансово-економічного стану держави, що не потребує доведення і є загально відомим фактом, обидві сторони знаходяться у незадовільному фінансовому становищі, оскільки залежать від своєчасності та повноти внесення платежів за газ від своїх споживачів, серед яких є населення та установи державної і бюджетної сфери. Право нарахування пені за прострочення внесення населенням плати за газ в даний час законодавчо не передбачено. За порушення виконання основного грошового зобов'язання позивач нарахував відповідачу крім пені ще й інфляційні та 3% річних на всі прострочені платежі за газ, при тому що всі ці нарахування виконують функцію компенсації позивачу знецінення коштів у ціні газу. Пеня у розрахунку позовних вимог складає аж 2 702 177,94 грн., при тому що решта санкцій (476 918,85 грн. інфляційних витрат та 176 936,30 грн. 3 % річних) в сукупності займають лише 24% від суми пені, що є непропорційно великим навантаженням на боржника. Крім того, основний борг відповідачем вже сплачено повністю, що в будь-якому випадку свідчить на користь добросовісності боржника.

Як вказано вище, розмір нарахованої пені залежав від різкого збільшення

Нацбанком України розміру подвійної облікової ставки НБУ, яка досягала навіть 60% за період її розрахунку і на що відповідач не мав ніякого впливу.

Крім того, на коштах з нарахованої боржникам пені позивач не будує показники своєї фінансової діяльності, тому зменшення нарахованої до стягнення пені не є грубим порушенням майнових прав позивача, як кредитора.

При вирішенні питання про зменшення розміру пені суд намагається збалансувати інтереси та права сторін з урахуванням прийнятих сторонами на себе обов'язків за договором та положень норм чинного законодавства.

Враховуючи всі вищевикладені обставини суд враховує клопотання відповідача про зменшення пені, однак вважає, що її слід зменшити лише до стягнення 2 400 000,00 грн. пені, а не до 100 000,00 грн. як просив відповідач.

В порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобовязанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Позивач користуючись своїм правом, на підставі прострочення відповідачем проведення розрахунку, просить суд стягнути з відповідача 176 936,30 грн. як 3 % річних, а саме: 9 588,44 грн. за період з 20.02.2013 по 11.03.2013, 4 872,60 грн. за період з 20.03.2013 по 28.03.2013, 1 945,15 грн. за період з 20.04.2013 по 29.04.2013, 1 633,41 грн. за період з 20.05.2013 по 06.06.2013, 671,53 грн. за період з 20.11.2013 по 22.11.2013, 1 025,81 грн. за період з 20.12.2013 по 25.12.2013, 7 845,46 грн. за період з 20.02.2014 по 05.03.2014, 7 053,19 грн. за період з 20.03.2014 по 28.03.2014, 1 982,53 грн. за період з 20.04.2014 по 25.04.2014, 15 551,60 грн. за період з 20.02.2015 по 06.03.2015, 68 160,81 грн. за період з 20.04.2015 по 10.07.2015, 33 526,54 грн. за період з 20.05.2015 по 06.103.2015, 1 972,73 грн. за період з 20.06.2015 по 09.10.2015.

Суд погоджується із доводами відповідача про те, що із обрахунку 3% річних слід виключити дати сплати боргу, про що вказано у п. 1.9. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" щодо нарахування інфляційних та пені. Сплата інфляційних та 3% річних регулюються однією нормою - ст. 625 ЦК України, а тому підхід до способу обрахунку цих сум, враховуючи висновки Постанови Пленуму ВГСУ № 14, повинен бути єдиним.

Перевіривши правильність нарахування позивачем 3% річних суд з викладених підстав встановив безпідставність нарахування 3% річних на суму 9 219,93 грн. (через необхідність виключення із розрахунків позивача днів сплати боргу відповідачем).

Оскільки доказів сплати процентів річних відповідач суду не надав, то до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить лише 167 716,37 грн. 3% річних (176 936,30 - 9 219,93).

Позивач користуючись своїм правом, на підставі прострочення відповідачем проведення розрахунку за газ, просить суд стягнути з відповідача також і 476 918,85 грн. інфляційних за період з квітня по вересень 2015 року.

Суд погоджується з правильністю нарахування інфляційних за період з квітня по вересень 2015 року в розмірі 476 918,85 грн. Доказів проведення розрахунків по інфляційних відповідач суду не надав. Заперечень проти правильності розрахунку цього платежу у відповідача немає. Тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 476 918,85 грн. інфляційних.

Таким чином, відповідно до обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову і до примусового стягнення з відповідача належить 167 716,37 грн. як 3 % річних, 2 400 000,00 грн. пені, 476 918,85 грн. інфляційних на підставі договору № 13-371-Б на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013, укладеного між сторонами.

В решті вимог у позові слід відмовити повністю.

Клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду не підлягає до задоволення, оскільки суду не надано пояснень про те, які гарантії може надати відповідач про дотримання такого розстрочення, враховуючи також і те, що за доводами представників обох сторін проти відповідача нещодавно прийняті інші судові рішення про примусове стягнення боргу і між сторонами тривають договірні відносини на постачання газу, оплату за якими слід також вчасно проводити у повному обсязі.

На підставі ст. 49 ГПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 48 867,09 грн., виходячи з такого розрахунку:

167 716,37 + 476 918,85 + (2 702 177,94-89 007,07) х 1,5%

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України. -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" (ідентифікаційний код 03361402, м. Черкаси, вул. Громова, 142) на користь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 20077720, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6) -- 167 716,37 грн. як 3 % річних, 2 400 000,00 грн. пені, 476 918,85 грн. інфляційних та 48 867,09 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

3. В решті вимог у позові відмовити ( в частині пені - через її зменшення за рішенням суду).

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 19 лютого 2016 року

Суддя Н.М. Спаських