ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.02.16р. Справа № 904/38/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", м.Кривий Ріг

до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг

про стягнення 1 216 406,40 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

Секретар судового засідання Найдьонова Я.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 52-16/65 від 24.12.15р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі-відповідач) про стягнення 1216406,40грн.

Сума позову складається з наступних сум: 1 049 277,86 грн. - сума основного боргу, 132984,98грн. - пеня, 24 706,41 грн. - інфляційні втрати, 9 437,15 грн. - 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про закупівлю теплової енергії № 1451/12 від 13.08.13р., в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлену теплову енергію.

Ухвалою господарського суду від 05.01.16р. порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, призначено судове засідання на 04.02.16р.

25.01.16р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

03.02.16р. до суду від позивача надійшли для долучення до матеріалів справи витребувані судом документи та пояснення на відзив.

04.02.16р. повноважний представник позивача у судовому засіданні зазначив про те, що 22.12.15р. відповідачем було перераховано на рахунок позивача 50 000,00 грн., у зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем складає 999 277,86 грн.

В свою чергу, повноважний представник відповідача у судовому засіданні, яке призначено на 04.02.16р., заявлені позовні вимоги визнав частково та просив суд зменшити суму пені до 10% від суми заявленої до стягнення.

Ухвалою господарського суду від 04.02.16р. відкладено розгляд справи на 23.02.16р.

23.02.16р. повноважний представник позивача у судовому засіданні зазначив про те, що станом на 23.02.16р. сума основного боргу складає 949 277,86 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків. Таким чином, повноважний представник позивача просив суд стягнути з відповідача 1 116 406,40 грн., з них: 949 277,86 грн. - сума основного боргу, 132 984,98 грн. - пеня, 24706,41 грн. - інфляційні втрати, 9 437,15 грн. - 3% річних.

В свою чергу, повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився, але 16.02.16р. до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі повноважного представника відповідача та долучення до матеріалів справи додаткових документів.

Дослідивши матеріали справи та подані документи, господарський суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 23.02.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.08.13р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про закупівлю теплової енергії № 1451/12 (далі - Договір), відповідно до умов п.1.1. якого, позивач зобов'язується поставляти товар визначений у п. 1.2. цього Договору в обсягах потрібних відповідачу, а відповідач приймати його та сплачувати в строки та на умовах передбачених даним Договором.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що найменування товару: теплова енергія.

За приписами п. 3.1. Договору, ціна цього Договору орієнтовано складає 3 066 776,80 грн., в тому числі ПДВ - 511 129,47 грн.

Положеннями п. 4.1. Договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом оплати відповідачем вартості спожитого обсягу теплової енергії, а також вартості послуг централізованого водопостачання та водовідведення, наданих позивачу КП "Кривбасводоканал" та необхідних для забезпечення постачання теплової енергії відповідачу, до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі рахунків, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача.

Теплова енергія постачається позивачем відповідачу безперебійно протягом періоду з 01.10.12р. по 31.12.13р. (п. 5.2. Договору).

Як зазначено у п. 6.4. Договору, відповідач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов цього Договору.

Згідно з п. 7.1. Договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законом та цим Договором.

Пунктом 7.3. Договору передбачено, що за порушення строків оплати спожитої теплової енергії, передбачених п. 4.1. Договору, відповідач сплачує на користь позивача пеню у розмірі 0,5% від суми платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Сторони відповідно до ч. 3. ст. 631 Цивільного кодексу України встановили, що умови цього Договору застосовуються до правовідносин сторін з приводу постачання теплової енергії, що виникли до моменту його укладання, а саме з 01.10.12р. Договір діє в частині оплати - до повного виконання зобов'язань за цим Договором. Договір вважається пролонгованим на один рік, якщо за 1 місяць до закінчення терміну його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.п. 10.1., 10.2. Договору).

24.11.14р., 26.12.14р., 01.04.15р., 01.04.15р., 20.05.15р. між сторонами було підписано додаткові угоди до Договору, відповідно до яких сторони змінювали вартість поставки теплової енергії, період поставки теплової енергії, термін дії договору.

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору та Додаткових угод до нього, останнім було поставлено відповідачу, у період з 01.07.15р. по 30.09.15р., теплову енергію, що підтверджують відповідні акти приймання-передачі послуг.

Позивачем були виставлені до оплати відповідачу рахунки. Однак, відповідач в порушення умов Договору не виконав свої зобов'язання щодо своєчасної оплати, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 1 049 277,86 грн.

З метою досудового врегулювання спору, 16.11.15р. позивачем було направлено на адресу відповідача претензію № 52-16/26 від 13.11.15р. про негайну сплату заборгованості по Договору з урахуванням розміру пені. Вищезазначену претензію відповідач отримав 25.11.15р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, але вимоги позивача були залишені без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися з позовом до суду.

За неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором, на підставі п. 7.3. Договору позивачем була нарахована пеня у розмірі 132 984,98 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 24 706,41 грн. та 3% річних у розмірі 9 437,15 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 1 049 277,86 грн., пеню у розмірі 132 984,98 грн., інфляційні втрати у розмірі 24 706,41 грн., 3% річних у розмірі 9437,15 грн., а всього 1 216 406,40 грн.

23.02.16р. повноважний представник позивача у судовому засіданні зазначив про те, що станом на 23.02.16р. сума основного боргу складає 949 277,86 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків. Таким чином, повноважний представник позивача просив суд стягнути з відповідача 1 116 406,40 грн., з них: 949 277,86 грн. - сума основного боргу, 132 984,98 грн. - пеня, 24706,41 грн. - інфляційні втрати, 9 437,15 грн. - 3% річних.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач наведених позивачем обставин не спростував, а навпаки підтвердив та визнав суму основного боргу в повному обсязі. А в частині стягнення пені відповідач просив суд зменшити розмір пені до 10% від суми заявленої до стягнення, виходячи з наступного.

Відповідач звертає увагу на те, що дебіторська заборгованість споживачів за послуги теплопостачання становить понад 202 млн. грн., у тому числі населення - понад 183 млн., державний бюджет - понад 3,3 млн. грн., підприємства - понад 15 млн. грн. У зв'язку з тим, що населення, бюджетні та госпрозрахункові організації мають заборгованість за спожиті послуги теплопостачання перед відповідачем, останній не зміг розрахуватись з позивачем у повному обсязі.

Крім того, відповідач зазначає, що з метою примусового стягнення заборгованості відповідач щомісячно здійснює претензійно-позовну роботу, так протягом 2015 року підприємством подано до районних судів м. Кривого Рогу 4727 позовних заяв на загальну суму стягнення понад 20 млн. грн., до господарських судів - 213 позовних заяв на загальну суму стягнення понад 37 млн. грн.

Додатково відповідач просить суд звернути увагу на те, що на виконанні у відділах ВДВС перебувають виконавчі документи на загальну суму стягнення з населення понад 127 млн. грн., але розмір стягнутих коштів становить лише близько 18%.

Також відповідач стверджує, що підприємство має тяжке матеріальне становище, що підтверджується звітом про фінансовий стан на 30.09.15р., оскільки підприємство не тільки не отримує прибуток, а є збитковим підприємством.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд врахувати матеріальний стан відповідача та зменшити розмір пені, позовні вимоги позивача задовольнити частково, стягнути суму основного боргу, пеню у розмірі 13 298,50 грн., інфляційні втрати у розмірі 24 706,41 грн. та 3% річних у розмірі 9437,15 грн., а решті позовних вимог - відмовити.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарювання відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язання є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору, відповідачем господарському суду надано не було.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за теплову енергію у розмірі 949 277,86 грн. є обґрунтованими, доведеними та визнаними відповідачем, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки заборгованість підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону, позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 24706,41 грн. та 3% річних у розмірі 9 437,15 грн., розрахунок яких господарським судом був перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, господарський суд бере до уваги той факт, що вказані позовні вимоги відповідачем також були визнані у повному обсязі.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

На підставі п. 7.3. Договору позивачем була нарахована пеня у розмірі 132 984,98 грн., розрахунок якої судом перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно.

Після перерахунку проведеного господарським судом (в "ЛІГА:ЗАКОН") відповідно до вимог чинного законодавства України, загальний розмір пені складає 132 984,96 грн.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (пені).

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зменшує розмір пені до 50% від належної до стягнення, що буде становити суму 66 492,48 грн., виходячи з наступного:

По-перше, відповідач є підприємством комунальної форми власності, основним напрямком діяльності якого є виробництво та постачання споживачам (переважно населенню та бюджетним організаціям) теплової енергії.

По-друге, діяльність відповідача є збитковою, взявши до уваги несвоєчасну оплату населенням, бюджетними установами та юридичними особами заборгованості за теплопостачання.

По-третє, відповідач намагається здійснити збільшення грошових надходжень шляхом проведення претензійної роботи, як з населенням так і з юридичними особами.

По-четверте, відповідач здійснив часткове погашення суми основного боргу.

По-п'яте, відповідно до ст.ст. 42, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється, зокрема, на основі принципів комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність у позивача збитків, у зв'язку з порушенням відповідачем строків грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВГСУ від 02.09.15р. у справі № 911/1171/15.

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 627, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 229, 230, 231, 232, 233 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50099, м.Кривий Ріг, пров. Дежньова, буд. 9, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (50026, м. Кривий Ріг, ) суму основного боргу у розмірі 949 277,86 грн. (дев'ятсот сорок дев'ять тисяч двісті сімдесят сім грн. 86 коп.), пеню у розмірі 66 492,48 грн. (шістдесят шість тисяч чотириста дев'яносто дві грн. 48 коп.), інфляційні витрати у розмірі 24 706,41 грн. (двадцять чотири тисячі сімсот шість грн. 41 коп.), 3% річних у розмірі 9 437,15 грн. (дев'ять тисяч чотириста тридцять сім грн. 15 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 116 746,10 грн. (шістнадцять тисяч сімсот сорок шість грн. 10 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 24.02.16р.

Суддя ОСОБА_2