РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2016 р. Справа № 918/358/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуюча суддя Сініцина Л.М.

судді Бучинська Г.Б.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Кужель Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги позивача - ОСОБА_2 акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" ОСОБА_3 від 10.07.2015 р. та відповідача - ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агро-ХХІ" від 15.07.2015 р. на рішення господарського суду Рівненської області від 03.07.15 р. у справі № 918/358/15

за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства "Дельта банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ОСОБА_5" ОСОБА_3

до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ"

про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 197 388 931 грн. 87 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_6 - представник, довіреність в справі;

від відповідача: не з'явився.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 03.07.2015 р. у справі № 918/358/15 (суддя Пашкевич І.О.), з врахуванням ухвали господарського суду Рівненської області від 06.07.2015 р., частково задоволено позов ОСОБА_2 акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 197 388 931,87 грн.; стягнуто з відповідача на користь позивача 156 684 039,00 грн. заборгованості за простроченим кредитом, заборгованість за строковими відсотками у розмірі 1 073 грн. 18 коп., заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 5 151 грн. 25 коп., пеню за несвоєчасне повернення процентів в сумі 355 грн. 88 коп., заборгованість за строковою комісією в сумі 831 713 грн. 22 коп., заборгованість за простроченою комісією у розмірі 13 074 531 грн. 80 коп., штраф у розмірі 25 069 446 грн. 24 коп., пеню за несвоєчасне повернення комісії в сумі 1 008 020 грн. 03 коп. та 25,18 грн. - сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів; у задоволенні позовних вимог про стягнення 714 576 грн. 09 коп. пені за несвоєчасне повернення комісії відмовлено; стягнуто з відповідача в доход Державного бюджету судовий збір в розмірі 72 815,44 грн. При прийнятті рішення суд виходив з того, що позовні вимоги стверджуються матеріалами справи та підлягають до задоволення, крім вимоги про стягнення пені за несвоєчасне повернення комісії, оскільки розрахунок даної пені є арифметично не вірним та не відповідає положенням частини 6 статті 232 ГПК України.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" ОСОБА_3 звернулося з апеляційною скаргою від 10.07.2015 р., в якій просило скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 03.07.2015 р. у справі № 918/358/15 в частині відмови в стягнені пені; ухвалити нове рішення в частині стягнення пені, яким задовольнити позовні вимоги, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті пені за кредитним договором № НКЛ-2005422/1 від 13.09.2012 р. у загальному розмірі 1 722 596,12 грн., посилаючись на те, що позивач добросовісно в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти. Відповідач не здійснював погашення заборгованості за нарахованими комісіями та процентами, та 16 разів порушив умови кредитного договору щодо сплати процентів та комісій, за що йому були нараховані штрафні санкції у вигляді штрафу. Нарахування пені та штрафних санкцій цілком відповідає приписам статті 230 ГК України. Нарахування пені здійснено з дотриманням частини 6 статті 232 ГК України за несвоєчасно сплачену комісію в період з 22.09.2014 р. по 25.03.2015 р. відповідно до наданого розрахунку. 26.01.2015 р. на адресу відповідача направлено повідомлення про зміну умов кредитного договору, в якому було зазначено, що у зв'язку з простроченням сплати платежів за кредитним договором, його умови змінено, а саме - строк виконання відповідачем зобов'язань у повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів, комісій користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань) 30 січня 2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення. Позивачем здійснено нарахування пені з шестимісячним строком (185 днів) з 22.09.2014 р. по 25.03.2015 р. В процесі розгляду справи суд не піддавав сумніву правильність пені чи строку за який вона має бути нарахована. Тому інший розрахунок не міг бути наданим. Суд мотивував свою відмову щодо стягнення пені тим, що вона була нарахована не вірно, за непередбачений договором період та не з дати виникнення зобов'язання щодо сплати. Натомість не врахував, що вимоги позивача щодо стягнення пені є обґрунтованими та їх застосування передбачене як кредитним договором так і законодавством України і є зобов'язанням сплатити його боржником.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" звернулося з апеляційною скаргою від 15.07.2015 р., в якій просило скасувати повністю рішення господарського суду Рівненської області від 03.07.2015 р. у справі № 918/358/15 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Судом порушено вимоги щодо дотримання вимог законності при прийнятті судового рішення; неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи; не доведено обставини, що мають значення для справи, що суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи. 30.05.2015 р. відповідач подав зустрічну позовну заяву для спільного розгляду з первісним, але суд першої інстанції зустрічну позовну заяву залишив без розгляду. Вищезазначені дії суду не відповідають основним засадам, закріпленим в Конституції України, а також суперечать нормам ГПК України. 23.06.2015 р. відповідач звернувся з клопотанням про витребування документів, які мають значення для справи: детальний розрахунок заборгованості за договором кредитної лінії від 13.09.2012 р., з урахуванням проплат; кредитну справу по договору кредитної лінії, оригінали всіх документів долучених до позовної заяви для огляду; протоколи загальних зборів учасників товариства відповідача щодо погодження укладання додаткових договорів № 1-10 до договору кредитної лінії № НКЛ-2005422/1 від 13.09.2012 р.; протоколи загальних зборів учасників товариства відповідача про прийняття рішення про надання повноважень директору щодо підписання вказаних додаткових договорів, накази, протоколи загальних зборів акціонерів AT "Дельта Банк" на підтвердження повноважень осіб, які укладали додаткові договори до договору кредитної лінії від 13.09.2012 р., виписки по рахунку про перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок відповідача відкритий в Банку; письмові заявки відповідача щодо видачі кредиту; довідку про всі наявні відкриті рахунки відповідача в АТ "Дельта Банк"; виписку з банку про рух коштів по всіх відкритих рахунках відповідача в AT "Дельта Банк"; всі укладені договори застави відповідно до договору кредитної лінії від 13.09.2012 р., всі укладені договори іпотеки відповідно до договору кредитної лінії № НКЛ-2005422/1 від 13.09.2012 р., розрахунки дебіторської та кредиторської заборгованості за встановленою кредитором формою. Однак, суд першої інстанції проігнорував дане клопотання, що свідчить про безпосередню відсутність дослідження доказів і встановлення фактичних обставин, порушення судом принципів законності, рівності сторін, змагальності, гласності. Суд першої інстанції не зазначив, та не перевірив відповідність копій документів на їх відповідність оригіналам, які були надані позивачем. Позивач не надавав у судових засіданнях оригінали долучених до позовної заяви документів. Клопотання відповідача про витребування документів судом залишено без уваги, не наведено доводів, за якими господарський суд відхилив дане клопотання. Суд встановив наявність заборгованості з копій документів, не з'ясувавши достовірність даних у таких копіях та чи відповідають копії оригіналу. У оскаржуваному рішенні вказано про необґрунтованість необхідності призначення судової експертизи, оскільки перерахунки заявлених до стягнення позивачем сум не потребують спеціальних знань, оскільки зводяться до базових знань математики та норм матеріального права (для визначення початкового та кінцевого строку нарахування пені). Суд не звернув увагу на те, що саме просив відповідач і які саме питання пропонував господарському суду для їх роз'яснення судовим експертом. Для прийняття законного рішення у розгляді даного предмету спору - стягнення заборгованості по кредиту необхідно спеціальні знання. Суд першої інстанції проігнорував клопотання про призначення експертизи; не перевірив всіх необхідних умов для вирішення спору в судовому засіданні; позбавив відповідача можливості надати та витребувати всіх необхідних доказів для справедливого вирішення справи; судом не було досліджено та надано належної оцінки доказам, оскільки вони відсутні в матеріалах справи; справа не розглядалася судом першої інстанції по суті, що свідчить про неповне з'ясування всіх обставин по справі. Судом не було досліджено та встановлено повноваження осіб, які укладали додаткові договори від № 1-10 до договором кредитної лінії № НКЛ - 2005422/1 від 13.09.2012 р., оскільки, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують законність укладання відповідних правочинів, згідно норм цивільного законодавства та Статуту товариства. Загальними зборами учасників товариства не було прийнято рішення, оформленого протоколом щодо укладання договору кредитної лінії № НКЛ -2005422/1 від 13.09.2012 р. та додаткових договорів до нього, сума яких перевищує 100 000,00 грн. Жодних документів на підтвердження факту затвердження правочину, надання дозволу на звернення до банку із заявою щодо надання кредиту у сумі 197 388 931,87 грн. немає. Суд першої інстанції не дослідив усіх доказових фактів, що слугувало неправильному вирішенню справи.

В додаткових поясненнях до апеляційної скарги від 15.09.2015 р. ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" зазначає, що позивачем не надано обґрунтований розрахунок та відомостей щодо періоду нарахування відсотків, на яку суму кредиту відбулося щомісячне нарахування відсотків, комісії та яка відсоткова ставка була застосована, не надано інформації щодо щомісячної суми нарахованих відсотків та комісії, їх відповідної сплати, правильності оформлення фінансово-кредитних операцій, руху грошових коштів та їх відповідності встановленим вимогам ведення бухгалтерського, податкового обліку, звітності і діючим нормативним актам. Незрозуміло на який позичковий рахунок проводиться видача кредиту, оскільки реквізити, номер рахунку в цифровому виразі не містяться в договорі кредитної лінії № НКЛ 2005422/1 від 13.09.2012 р. Позивачем не надано, а судом першої інстанції не було витребувано саме договір про відкриття позичкового рахунку, для з'ясування відповідних обставин чи взагалі відкривався позичковий рахунок. З руху коштів по рахунку з 13.09.2012 р. по 25.03.2015 р., який був долучений до справи вбачається, що рух коштів здійснювався на різні рахунки, що в свою чергу свідчить про необхідність дослідження об'єму бухгалтерських документів, масиву платежів саме спеціалісту експерту, який на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, які містять інформацію про обставини справи встановить деякі обставини по справі. Вважає, що кредитний договір (з урахуванням змін, внесених додатковими договорами) укладений між позивачем та відповідачем є недійсним.

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу відповідача просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" без задоволення, посилаючись на те, що рішення господарського суду Рівненської області є законним, обґрунтованим прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Натомість викладені у апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими та безпідставними. Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було порушено право згідно статті 55 Конституції України є помилковим. Відповідачем при поданні зустрічної позовної заяви заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору з посиланням на відсутність коштів необхідних для його сплати, однак не надано суду будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин. Судом правомірно враховано, що заявник повинен довести, що його матеріальне становище зміниться протягом визначеного процесуальним законом строку розгляду спору та він зможе сплатити збір у встановленому розмірі до винесення судового рішення у справі. Твердження відповідача про те, що суд безпідставно відмовив в його клопотанні щодо витребування у позивача переліку документів, які є обов'язковими для реалізації права на видачу кредитних коштів, є безпідставним, такі документи в більшій частині дублювалися та надавались відповідачу маючи однакову юридичну силу з оригіналами/дублікатами наявними в АТ "Дельта Банк". Щодо виписок по руху коштів, довідок про наявність рахунків та інше то відповідач 26.01.2015 р. був повідомлений претензією за вих. № 18.2-79 про наявність заборгованості та мав можливість з'ясувати вищевказану інформацію у відділенні АТ "Дельта Банк". Зважаючи, що відповідачем не обґрунтовано необхідності призначення судової експерти належними та допустимими доказами, як того вимагають приписи статей 33, 34 ГПК України, а перерахунки заявлених до стягнення позивачем сум не потребують спеціальних знань, оскільки зводяться до базових знань математики та норм матеріального права (для визначення початкового та кінцевого строку нарахування пені) клопотання відповідача задоволенню не підлягає. Подача даної апеляційної скарги є не що іншим, як зловживання апелянтом своїми процесуальними правами для затягування вступу в закону силу рішення по цій справі. Позивач вважає, що підстав для скасування рішення господарського суду Рівненської області від 03.07.2015 р. по справі № 918/358/15 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 197 388 931,87 грн. не має.

Відповідач - ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивача та явку представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча був належним повідомлений про день, час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду) (а.с.17, т.ІІ).

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав повністю з підстав викладених в ній; апеляційну скаргу ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" заперечив з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу; просив апеляційну скаргу позивача задоволити, скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 03.07.2015 р. у справі № 918/358/15 в частині відмови в стягненні пені за прострочку сплати комісії, оскільки пеня нараховувалася згідно умов кредитного договору.

Заслухавши пояснення представника позивача; розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу; перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

13.09.2012 р. ОСОБА_2 акціонерним товариством "Дельта Банк" (кредитор) та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" (позичальник) укладено договір кредитної лінії № НКЛ-2005422/1, згідно пункту 1.1 якого кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (а.с.25-27, т.І).

Підпунктом 1.1.1 договору передбачено, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина - "транш", а у сукупності - "транші", на умовах, визначених цим договором, в межах не відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 25 000 000,00 грн., зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 22 % річних, та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 30 жовтня 2012 року включно.

Повернення кредиту здійснюється не пізніше кінцевого терміну погашення заборгованості за кредитом, вказаного в підпункті 1.1.1 цього договору (підпункт 1.1.2 договору).

Відповідно до підпункту 1.1.3 договору у разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту, який визначено в підпункті 1.1.1. цього договору, діюча на такий момент прострочення річна процента ставка за цим договором встановлюється в розмірі 25 % річних, та починає застосовуватися до взаємовідносин сторін за цим договором починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитом по день фактичного погашення заборгованості за цим договором. При цьому сторони погодили, що зазначене встановлення розміру плати за користування кредитом по цьому договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього договору.

Кредит надається для поповнення обігових коштів (пункт 1.2 договору).

Видача кредиту на цілі, визначені пунктом 1.2. цього договору, проводиться з позичкового рахунку в АТ "Дельта Банк", МФО 380236, на поточний рахунок позичальника № 5422, відкритий в АТ "Дельта Банк", МФО 380236, згідно письмових заяв позичальника. Моментом (днем) надання кредиту (траншу) вважається день надання кредиту (траншу) з позичкового рахунку позичальника в повній або частковій (транш) сумі кредиту. Моментом (днем) повернення кредиту (траншу) вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту (траншу), процентів та можливих штрафних санкцій, визначених цим договором, якщо інше не випливає з умов цього договору (пункти 2.1, 2.2 та 2.3 договору).

Згідно пунктів 2.6, 2.7 договору нарахування процентів за користування кредитом (траншем) здійснюється у валюті кредиту щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, за фактичну кількість днів користування кредитом (траншем) в періоді (28-29-30-31/365). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (траншу). Сплата процентів за користування кредитом (траншем) здійснюється у валюті наданого кредиту (траншу) в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі на рахунок в АТ "Дельта Банк", МФО 380236.

Пунктом 2.8 договору передбачено, що у разі наявності простроченої заборгованості за кредитом та несплачених процентів, неустойки (пені, штрафу) за його використання, погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; штрафи; в останню чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з пред'явленням вимоги за цим договором і зверненням стягнення на засоби забезпечення виконання зобов'язання позичальником за договорами, вказаними в пункті 1.3 цього договору, а також відшкодування збитків, завданих порушенням позичальником своїх зобов'язань за цим договором. Сторони погодили, що черговість погашення заборгованості позичальника за цим договором, що визначена в цьому пункті договору, може змінюватися кредитором самостійно, та сторони встановлюють, що зміна черговості погашення заборгованості не являється зміною умов цього договору, у зв'язку з чим такі дії кредитора не потребують двостороннього погодження сторонами та відповідного письмового оформлення.

Відповідно до пункту 3.3.4 договору позичальник зобов'язаний протягом строку використання кредиту сплачувати проценти за їх використання, комісії в порядку, визначеному цим договором.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно пункту 4.2 договору у випадку порушення позичальником вимог пункту 3.3 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1 % (один процент) від суми кредиту, визначеного пунктом 1.1 цього договору за кожний випадок порушення.

Цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань за цим договором (пункт 8.3 договору).

Договір кредитної лінії № НКЛ-2005422/1 від 13.09.2012 р. підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками, а також представниками підписана кожна сторінка договору (а.с.25-27, т.І).

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами зазначеного договору кредитної лінії № НКЛ-2005422/1 від 13.09.2012 р. неодноразово укладалися додаткові договори до нього.

Так, додатковим договором № 1 від 29.10.2012 р. до договору кредитної лінії № НКЛ-2005422/1 від 13.09.2012 р. сторони домовилися викласти підпункт 1.1.1 пункту 1.1 статті 1 договору в наступній редакції: "1.1.1 Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - "транш", а у сукупності - "транші" на умовах, визначених цим договором, в межах не відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 25 000 000,00 грн., зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 22 % річних, та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше "28" грудня 2012 року включно" (а.с.28, т.І).

Інші умови договору залишилися незмінними і сторони підтвердили за ними свої зобов'язання.

Додатковим договором № 2 від 27.12.2012 р. до договору кредитної лінії № НКЛ-2005422/1 від 13.09.2012 р. сторони домовилися викласти підпункт 1.1.1 пункту 1.1. Статті 1, пункти 2.1, 2.7 статті 2, підпункт 3.3.13 пункту 3.3 статті 3 договору в новій редакції, зокрема:

"1.1.1 Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - "транш", а у сукупності - "транші", на умовах, визначених цим договором, в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 65 535 000,00 грн., зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі: 22 % річних - за користування кредитом, наданим в гривні; 12 % річних - за користування кредитом, наданим в доларах США, та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 01 грудня 2017 року включно".

"2.7 Сплата процентів за користування кредитом (траншем) здійснюється у валюті наданого кредиту (траншу) на рахунок № 2203 в АТ "Дельта Банк", МФО 380236 в наступному порядку: щомісячно в сумі 1 000,00 грн., не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем, в якому нараховані проценти; проценти, нараховані та несплачена за період з 01 грудня 2012 року по дату повернення заборгованості за цим договором, сплачуються позичальником в повній сумі, не пізніше кінцевого терміну погашення заборгованості, вказаного в підпункту 1.1.1 цього договору" (а.с.29,т.І).

Додатковим договором № 3 від 04.01.2013 р. до договору кредитної лінії № НКЛ-2005422/1 від 13.09.2012 р. сторони домовилися викласти підпункт 1.3.1 пункту 1.3 статті 1 договору щодо забезпечення позичальником зобов'язань у новій редакції; інші умови договору залишилися незмінними і сторони підтвердили за ними свої зобов'язання (а.с.30, т.І).

Додатковим договором № 4 від 30.01.2013 р до договору кредитної лінії № НКЛ-2005422/1 від 13.09.2012 р. сторони домовилися викласти окремі пункти договору в новій редакції, зокрема, підпункти 1.1.1, 1.1.3 пункт 1.1 статті 1 договору:

"1.1.1 Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - "транш", а у сукупності - "транші", на умовах, визначених цим договором, в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 156 684 039,00 грн., зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі: 18,6 % річних - за користування кредитом (траншем), наданим в гривні; 12 % річних - за користування кредитом, наданим в доларах США, та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 01 грудня 2017 року включно".

"1.1.3 У разі прострочення кінцевого терміну погашення заборгованості за кредитом, який визначено в підпункті 1.1.1. цього договору, діюча на такий момент прострочення річна процентна ставка за цим договором встановлюється в розмірі: 23,6 % річних за користування кредитом (траншем), наданим у гривні; 17 % річних за користування кредитом (траншем), наданим в доларах США, та починає застосовуватися до взаємовідносин сторін за цим договором починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитом по день фактичного погашення заборгованості за цим договором. При цьому сторони погодили, що зазначене встановлення розміру плати за користування кредитом по цьому договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього договору" (а.с.31, т.І).

Додатковим договором № 5 від 30.12.2013 р. до договору кредитної лінії № НКЛ-2005422/1 від 13.09.2012 р. сторони домовилися викласти підпункт 1.1.1 пункту 1.1 статті 1 "Предмет договору" договору в наступній редакції: "1.1.1 Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - "транш", а у сукупності - "транші" на умовах, визначених цим договором, в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 156 684 039,00 грн. та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше "01" грудня 2017 року, на умовах, визначених цим договором, зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі: починаючи з "01" грудня 2013 року за користування кредитом "траншем", наданим у доларах США - 0,01 % процентів річних; починаючи з "01" грудня 2013 року за користування кредитом (траншем), наданим в гривні - 0,01 % процентів річних"; доповнити статтю 1 "Предмет договору" договору пунктом 1.6 у наступній редакції: "1.6 Починаючи з "01" грудня 2013 року позичальник сплачує щомісячно комісію за обслуговування кредиту в розмірі 7,75 % річних від фактичного залишку заборгованості за кредитом".

Сторони домовилися викласти пункти 2.6, 2.7 статті 2 "Порядок надання кредиту та сплати процентів" в наступній редакції:

"2.6 Починаючи з "01" грудня 2013 року нарахування процентів за користування кредитом (траншем) здійснюється у валюті кредиту (траншу) щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, за фактичну кількість днів користування кредитом (траншем) в періоді (28-29-30-31/365) та в останній день користування кредитом (траншем). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (траншу).

2.6.1 Починаючи з "01" грудня 2013 року нарахування комісії за обслуговування кредиту здійснюється щомісячно, в останній день користування кредитом (траншем) та в останній день користування кредитом (траншем), виходячи з розміру комісії, встановленого згідно пункту 1.6 цього договору, у валюті наданого кредиту (траншу).

2.7 Починаючи з "01" грудня 2013 року сплата процентів за користування кредитом (траншем) здійснюється у валюті наданого кредиту (траншу) щомісячно, не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в останній день користування кредитом (траншем) в повній сумі на рахунок № 2209 в АТ "Дельта Банк", МФО 380236.

2.7.1 Починаючи з "01" грудня 2013 року сплата комісі за обслуговування кредиту, нарахованої у відповідності до пункту 2.6.1 цього договору, здійснюється у валюті наданого кредиту (траншу) щомісячно, не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому нарахована комісія, а також в останній день користування кредитом (траншем) в повній сумі на рахунок № 5422 в АТ "Дельта Банк", МФО 380236" (а.с.32, т.І).

Додатковим договором № 6 від 11.02.2014 р. до договору кредитної лінії № НКЛ-2005422/1 від 13.09.2012 р. сторони домовилися викласти підпункт 2.7.1 пункту 2.7 статті 2 "Порядок надання кредиту та плати процентів, комісій" у наступній редакції:

"2.7.1 Сплата комісії за обслуговування кредиту, нарахованої у відповідності до пункту 2.6.1 цього договору, здійснюється у валюті наданого кредиту (траншу) в наступному порядку: комісія, що нарахована за січень 2014 року, сплачується не пізніше 11 березня 2014 року; комісія, що нарахована в інші місяці, сплачується щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного місяцем, в якому нарахована комісія, а також в останній день користування кредитом (траншем) в повній сумі на рахунок № 5422 в АТ "Дельта Банк", МФО 380236".

Інші умови договору залишилися незмінними і сторони підтверджують за ними свої зобов'язання (а.с.33, т.І).

Додатковим договором № 7 від 04.03.2014 р. до договору кредитної лінії № НКЛ-2005422/1 від 13.09.2012 р. сторони домовилися викласти підпункт 2.7.1 пункту 2.7 статті 2 "Порядок надання кредиту та плати процентів, комісій" у наступній редакції:

" 2.7.1 Сплата комісії за обслуговування кредиту, нарахованої у відповідності до п. 2.6.1 цього договору, здійснюється у валюті наданого кредиту (траншу) в наступному порядку: комісія, що нарахована за січень 2014 року, сплачується не пізніше 11 березня 2014 року; комісія, що нарахована за лютий 2014 року, сплачується не пізніше 08 квітня 2014 року; комісія, що нарахована в інші місяці, сплачується щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного місяцем, в якому нарахована комісія, а також в останній день користування Кредитом (траншем) в повній сумі на рахунок № 5422 в АТ "Дельта Банк", МФО 380236".

Інші умови договору залишилися незмінними і сторони підтвердили за ними свої зобов'язання (а.с.34, т.І).

Додатковим договором № 8 від 30.04.2014 р. до договору кредитної лінії № НКЛ-2005422/1 від 13.09.2012 р. сторони домовилися викласти підпункт 2.7.1 пункту 2.7 статті 2 "Порядок надання кредиту та плати процентів, комісій" у новій редакції, доповнити пункт 3.1 статті 3 підпунктом 3.1.2 та статтю 4 пунктом 4.4. Зокрема, підпункт 2.7.1 пункту 2.7 статті 2 викладено в наступній редакціі:

"2.7.1 Сплата комісії за обслуговування кредиту, нарахованої у відповідності до підпункту 2.6.1 цього договору, здійснюється у валюті наданого кредиту (траншу) в наступному порядку: комісія, що нарахована за лютий 2014 року, сплачується не пізніше 03 липня 2014 року; комісія, що нарахована за березень 2014 року, сплачується не пізніше 03 липня 2014 року; комісія, що нарахована за квітень 2014 року, сплачується не пізніше 03 липня 2014 року; комісія, що нарахована в інші місяці, сплачується щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного місяцем, в якому нарахована комісія, а також в останній день користування кредитом (траншем) в повній сумі на рахунок № 5422 в АТ "Дельта Банк", МФО 380236".

Пункт 4.4 - у редакції:

"4.4 За порушення умов договору сторони несуть відповідальність відповідно чинного законодавства України та положень цього Договору" (а.с.35, т.І).

Додатковим договором № 9 від 11.06.2014 р. до договору кредитної лінії № НКЛ-2005422/1 від 13.09.2012 р. сторони домовилися викласти підпункт 2.7.1 пункту 2.7 статті 2 "Порядок надання кредиту та плати процентів, комісій" у наступній редакції:

"2.7.1 Сплата комісії за обслуговування кредиту, нарахованої у відповідності до підпункту 2.6.1 цього договору, здійснюється у валюті наданого кредиту (траншу) в наступному порядку: комісія, що нарахована за лютий 2014 року, сплачується не пізніше 03 липня 2014 року; комісія, що нарахована за березень 2014 року, сплачується не пізніше 03 липня 2014 року; комісія, що нарахована за квітень 2014 року, сплачується не пізніше 03 липня 2014 року; комісія, що нарахована за травень 2014 року, сплачується не пізніше 03 липня 2014 року; комісія, що нарахована в інші місяці, сплачується щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного місяцем, в якому нарахована комісія, а також в останній день користування Кредитом (траншем) в повній сумі на рахунок № 5422 в АТ "Дельта Банк", МФО 380236".

Інші умови договору залишилися незмінними і сторони підтвердили за ними свої зобов'язання (а.с.36, т.І).

Додатковим договором № 10 від 31.07.2014 р. до договору кредитної лінії № НКЛ-2005422/1 від 13.09.2012 р. сторони домовилися викласти підпункт 2.7.1 пункту 2.7 статті 2 "Порядок надання кредиту та плати процентів, комісій" у наступній редакції:

"2.7.1 Сплата комісії за обслуговування кредиту, нарахованої у відповідності до підпункту 2.6.1 цього договору, здійснюється у валюті наданого кредиту (траншу) на рахунок № 5422 в АТ "Дельта Банк", МФО 380236" в наступному порядку: комісія, що нарахована за період з лютого 2014 року по червень 2014 року та не сплачена, сплачується не пізніше 20 вересня 2014 року; комісія, що буде нарахована за період з липня 2014 року по серпень 2014 року, сплачується не пізніше 20 вересня 2014 року; комісія, що нарахована в інші місяці, сплачується щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного місяцем, в якому нарахована комісія, а також в останній день користування кредитом (траншем) в повній сумі.

Інші умови договору залишилися незмінними і сторони підтвердили за ними свої зобов'язання (а.с.37, т.І).

Всі укладені між сторонами додаткові договори до договору кредитної лінії № НКЛ-2005422/1 від 13.09.2012 р. підписані обома сторонами та скріплені їхніми печатками, є невід'ємними його частинами та діють протягом терміну його дії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач (кредитор) свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу (позивальнику) кредитні кошти в розмірі, на умовах та строки визначені договором, що підтверджується копіями валютних меморіальних ордерів (а.с.9-12, т.І) та виписками по рахунках (а.с.13-24, т.І).

Однак, позичальник - ОСОБА_7 "Агро ХХІ" частково виконував свої зобов'язанння за кредитним договором, порушував строки сплати процентів, комісій, у зв'язку із чим банк 28.01.2015 р. направив на адресу ОСОБА_7 "Агро ХХІ" претензію № 18.2-79 від 26.01.2015 р. на суму 169 298 726,39 грн., в якій зазначив, що у позичальника виникла заборгованість за кредитним договором та, керуючись пунктом 4.3 кредитного договору та нормами законодавства України, вимагав у позичальника протягом 30 календарних днів, з моменту направлення цієї претензії, погасити заборгованість за кредитним договором № НКЛ-2005422/1 від 13.09.2012 р., яка станом на 22.01.2015 р. становить 169 298 726,39 грн. та складається з суми заборгованості за кредитом 156 684 039,00 грн.; суми заборгованості за строковими відсотками 901,47 грн.; суми заборгованості за простроченими відсотками 2 618,55 грн.; пені за несвоєчасну сплату відсотків 50,68 грн.; суми заборгованості за строковою комісією 698 639,11 грн.; суми заборгованості за простроченою комісією 11 111 688,59 грн.; пені за несвоєчасну сплату комісії - 800 788, 99 грн. (а.с.38-39, т.І).

Факт відправлення вказаної претензії стверджується описом вкладення в цінний лист зі штемпелем пошти від 28.01.2015 р., описом згрупованих цінних відправлень від 28.01.2015 р. та рекомендованим повідомленням про вручення 30.01.2015 р. поштового відправлення (а.с.40-42, т.І).

Дана претензія банку залишена позичальником ОСОБА_7 "Агро ХХІ" без виконання та без відповіді.

За наведених обставин, ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_3 09.04.2015 р. звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення з ОСОБА_7 "Агро ХХІ" 197 388 931,87 грн. заборгованості, яка складається із заборгованості за строковим кредитом в сумі 156 684 039,00 грн.; заборгованості за строковими відсотками в сумі 1 073,18 грн.; заборгованості за простроченими відсотками в сумі 5 151,25 грн. за період з 01.11.2014 р. по 25.03.2015 р.; пені за несвоєчасне повернення процентів в сумі 355,88 грн. за період з 11.12.2014 р. по 25.03.2015 р.; заборгованості за строковою комісією в сумі 831 713,22 грн.; заборгованості за простроченою комісією в сумі 13 074 531,80 грн. за період з 01.02.2014 р. по 25.03.2015 р.; пені за несвоєчасне повернення комісії в сумі 1 722 596,12 грн. за період з 22.09.2014 р. по 25.03.2015 р.; штрафу за порушення умов договору в сумі 25 069 446,24 грн. за 16 випадків порушень; 3 % річних від суми прострочених процентів в сумі 25,18 грн. за період з 11.12.2014 р. по 25.03.2015 р. (а.с.2-8, т.І).

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору полягає передусім у вільному волевиявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб.

Відповідно до частини 4 статті 179 Господарського кодексу України (далі ГК України) при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частинами 1, 2 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України, частини 7 статті 193 ГК України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли відносини з кредитного договору.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (глава 71), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частин 1-3 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Частинами 1, 3 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно вимог статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статтей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до пункту 5.3 кредитного договору сторони домовилися, що невиконання або неналежне виконання (прострочення виконання тощо) позичальником будь-якого свого зобов'язання за цим договором, за будь-якими іншими договорами, що укладені з позичальником та кредитором, є подіями, при настанні яких припиняється кредитування кредитором позичальника, а позичальник здійснює дострокове повернення отриманого кредиту, сплачує кредитору проценти за користування кредитом, комісії та можливі штрафні санкції. Для цього кредитор надає під розписку уповноваженій особі або надсилає рекомендованим листом позичальнику відповідну письмову вимогу. У випадку непогашення зазначеної у вимозі суми в термін, зазначений в вимозі, кредитор по закінченню цього терміну звергає стягнення на майно позичальника, на заставлене майно та інше у порядку, визначеному цим договором, відповідними договорами застави та законодавством України.

Враховуючи вищевикладене, заборгованість за строковим кредитом в сумі 156 684 039,00 грн., заборгованість за строковими відсотками в сумі 1 073,18 грн.; заборгованість за простроченими відсотками в сумі 5 151,25 грн. за період з 01.11.2014 р. по 25.03.2015 р.; заборгованість за строковою комісією у сумі 831 713,22 грн.; заборгованість за простроченою комісією в сумі 13 074 531,80 грн. за період з 01.02.2014 р. по 25.03.2015 р. позичальника - ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" за договором кредитної лінії № НКЛ-2005422/1 від 13.09.2012 р. доведена матеріалами справи, підтверджена позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем вказані обставини не спростовано.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для стягнення вказаної заборгованості повному обсязі.

Крім того, позивачем за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань нараховано пеню за несвоєчасне повернення процентів в сумі 355,88 грн., пеню за несвоєчасне повернення комісії в сумі 1 722 596,12 грн.; штраф за порушення умов договору в сумі 25 069 446,24 грн., та 3 % річних від суми прострочених процентів в сумі 25,18 грн.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 1, 3 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частин 2, 3 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі; сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом; розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до частини 1 статті 230 ГК України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до частини 4 статті 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено що, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вже зазначалося вище, згідно пунктів 4.1, 4.2 договору у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. У випадку порушення позичальником вимог пункту 3.3 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1 % (один процент) від суми кредиту, визначеного пунктом 1.1 цього договору за кожний випадок порушення.

Отже, позивачем правомірно, згідно зазначених умов договору кредитної лінії та вимог чинного законодавствам заявлено до стягнення пеню, штраф та 3 % річних.

Колегія суддів, перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування ним пені за несвоєчасне повернення процентів в сумі 355,88 грн. за період з 11.12.2014 р. по 25.03.2015 р.; штрафу за порушення умов договору в сумі 25 069 446,24 грн. за 16 випадків порушеннь, та 3 % річних від суми прострочених процентів в сумі 25,18 грн. за період з 11.12.2014 р. по 25.03.2015 р. вважає їх правомірними, обґрунтованими. Вказані розрахунки здійснено позивачем вірно, згідно умов договору кредитної лінії, вимог чинного законодавства, а заявлені суми підставно стягнуті місцевим господарським судом в повному обсязі.

В цій частині рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права та повним дослідженням усіх обставин справи.

Однак, перевіривши розрахунок пені за несвоєчасне повернення комісії, здійснений судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом не враховано, що додатковим договором № 10 від 31.07.2014 р. до договору кредитної лінії № НКЛ-2005422/1 від 13.09.2012 р. сторони остаточно встановили порядок сплати комісій, виклавши підпункт 2.7.1 пункту 2.7 статті 2 у новій редакції, згідно якої сплата комісії за обслуговування кредиту здійснюється в наступному порядку: комісія, що нарахована за період з лютого 2014 року по червень 2014 року та не сплачена, сплачується не пізніше 20 вересня 2014 року; комісія, що буде нарахована за період з липня 2014 року по серпень 2014 року, сплачується не пізніше 20 вересня 2014 року; комісія, що нарахована в інші місяці, сплачується щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного місяцем, в якому нарахована комісія, а також в останній день користування кредитом (траншем) в повній сумі (а.с.37, т.І).

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені за несвоєчасне повернення комісії, яка заявлена позивачем в сумі 1 722 596,12 грн. за період з 22.09.2014 р. по 25.03.2015 р., та зробивши свій розрахунок, вважає, що правомірним, обґрунтованим та таким, що підлягає до стягнення, згідно останніх змін до договору кредитної лінії та частини 6 статті 232 ГК України, є розмір пені в сумі 1 679 170,19 грн. за період з 22.09.2014 р. по 21.03.2015 р. (а.с.18-19, т.ІІ).

Так, позивач при нарахуванні пені за несвоєчасне повернення комісії, вийшов за межі 6 місячного строку встановленого частиною 6 статті 232 ГК України на 4 дні, що стало підставою для зменшення розміру нарахованої суми пені на 43 425,93 грн. (1 722 596,12 - 1 679 170,19 = 43 425,93 грн.).

Таким чином, у стягнені 43 425,93 грн. пені за несвоєчасне повернення комісії необхідно відмовити.

Наведені обставини, щодо зміни термінів сплати комісії, місцевим господарським судом не були враховані, що призвело до прийняття ним неправильного рішення в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення комісії лише в сумі 1 008 020,03 грн. та відмови в її стягненні в сумі 714 576,09 грн. Рішення в цій частині підлягає зміні.

Отже, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в сумі 197 345 505,94 грн., з яких 156 684 039,00 грн. - заборгованість за строковим кредитом, 1 073,18 грн. - заборгованість за строковими відсотками; 5 151,25 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 355,88 грн. - пеня за несвоєчасне повернення процентів; 831 713,22 грн. - заборгованість за строковою комісією; 13 074 531,80 грн. - заборгованість за простроченою комісією; 25 069 446,24 грн. - штраф; 1 679 170,19 грн. - пеня за несвоєчасне повернення комісії; 25,18 грн. - 3 % річних від суми прострочених процентів. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення комісії в сумі 43 425,93 грн. слід відмовити.

Згідно частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (пункт 4 частини 1 статті 104 ГПК України).

Отже, апеляційні скарги позивача - ОСОБА_2 акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" ОСОБА_3 від 10.07.2015 р. та відповідача - ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" від 15.07.2015 р. підлягають задоволенню частково, а рішення господарського суду Рівненської області від 03.07.2015 р. у справі № 918/358/15 підлягає зміні в частині стягнення 1 008 020,03 грн. пені за несвоєчасне повернення комісії та відмови в її стягненні в сумі 714 576,09 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_7 "Агро ХХІ" щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не призначення судово-економічної експертизи для проведення вірних розрахунків по кредиту та необхідності призначення почеркознавчої експертизи в суді апеляційної інстанції з метою встановлення особи яка підписувала договір кредитної лінії та додаткові договори до нього від імені відповідача та, відповідно, визнання спірного договору та додаткових договорів недійсними, колегією суддів до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

Згідно статті 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (пункт 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

Заявлені позивачем вимоги обґрунтовані посиланням на обставини, які підтверджені поданими доказами, що підлягають оцінці судом в порядку, передбаченому нормами процесуального кодексу.

Питання, щодо з'ясування яких відповідачем заявлялося про необхідність призначення у справі судової експертизи, можуть бути з'ясовані шляхом дослідження та оцінки матеріалів справи.

Суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку що клопотання відповідача про призначення у даній справі економічної експертизи до задоволення не підлягає.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.11.2015 р. у справі № 910/22235/15 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Дельта банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта банк" ОСОБА_3 про визнання недійсним договору кредитної лінії № НКЛ - 2005422/1 від 13.09.2012 р. (а.с.247-254, т.І)

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 р. апеляційну скаргу ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" на рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2015 р. у справі № 910/22235/15 залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 р. у справі № 910/22235/15 - без змін (а.с.258-265, т. І).

Інформація щодо касаційного оскарження вказаної постанови Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 р. у справі № 910/22235/15 станом на момент розгляду даної справи у базі даних веб-сайту Єдиного державного реєстру судових рішень відсутня.

Суди першої та апеляційної інстанції у свої рішеннях у справі № 910/22235/15 не встановили обставин, з якими положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов'язують можливість визнання договору кредитної лінії № НКЛ - 2005422/1 від 13.09.2012 р. недійсним.

Доводи апелянта щодо того, що дії суду першої інстанції про залишення без розгляду зустрічної позовної заяви про визнання недійсним кредитного договору суперечать нормам ГПК України, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки ухвалою господарського суду Рівненської області від 05.06.2015 р. зустрічну позовну заяву ОСОБА_7 "Агро ХХІ" було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та відстрочено позивачу сплату судового збору до 12.06.2015 р. Однак, ОСОБА_7 "Агро ХХІ" судовий збір до вказаної дати не сплатило, у зв'язку з чим, судом було вдруге відстрочено сплату судового збору до 23.06.2015 р. Ухвалою від 23.06.2015 р. господарський суд Рівненської області зустрічну позовну заяву ОСОБА_7 "Агро ХХІ" про визнання недійсним кредитного договору залишив без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 81 ГПК України, у зв'язку із неподанням позивачем витребуваних доказів (доказів сплати судового збору), що не суперечить чинному законодавству. Дана ухвала не оскаржувалася. Крім того, ОСОБА_7 "Агро ХХІ" скористалося правом подачі самостійного позову до банку про визнання недійсним кредитного договору, результати розгляду якого враховано апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги про не дослідження судом клопотання про витребування всіх необхідних доказів спростовуються матеріалами справи, а, саме, ухвалою суду від 23.06.2015 р., якою дане клопотання відхилено, як необґрунтоване (а.с.136, т.І). До того ж, відповідач просив суд витребувати у відповідача, тобто у себе ж, протоколи загальних зборів учасників свого товариства, договори застави, іпотеки, які в обов'язковому порядку мали бути у нього і які він міг подати сам, якщо вважав за необхідне, обґрунтовуючи свої заперечення на позов банку.

Щодо доводів про не дослідження судом першої інстанції та не встановлення повноважень осіб, які укладали додаткові договори від № 1-10 до договору кредитної лінії № НКЛ - 2005422/1 від 13.09.2012 р., колегія суддів зазначає, що на дані підстави ОСОБА_7 "Агро ХХІ" посилалося у позові до банку, який розглядався господарським судом м. Києва. До вирішення господарським судом м. Києва справи № 910/22235/15 та набрання рішенням у цій справі законної сили, апеляційним господарським судом було зупинено провадження у справі № 918/358/15. Однак, суди у своїх рішеннях у справі № 910/22235/15 не встановили обставин, з якими закон пов'язує можливість визнання договору кредитної лінії № НКЛ - 2005422/1 від 13.09.2012 р. недійсним.

Доводи апелянта щодо не надання позивачем у судові засідання оригіналів долучених до позовної заяви документів, колегія суддів не приймає, виходячи з наступного.

Згідно частини 2 статті 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до абзаців 1, 5, 6 пункту 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 р., із подальшими змінами та доповненнями, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК. Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою). Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала.

Вимогами пункту 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 р. № 55, "ДСТУ 4163-2003" "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів" визначено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Як вбачається з позовної заяви, надані позивачем документи, що долучені до позовної заяви (додатки) подані останнім з дотриманням вищевказаних вимог щодо оформлення документів; виготовлені з використанням технічних засобів, прошиті, пронумеровані на 54 аркушах, засвідчені відміткою "Згідно з оригіналом" та підписом начальника відділу судової роботи зі стратегічними клієнтами із зазначенням прізвища, ініціалів та дати - 08.04.2015 р. (а.с.9-55, т.І); відповідають вищевказаним вимогам щодо належності та допустимості письмових доказів і сумнівів не викликають.

Крім того, оригінали відповідних документів повинні бути у відповідача - ОСОБА_7 "Агро ХХІ", як сторони по договору кредитної лінії.

Доводи апелянта щодо того, що справа не розглядалася судом першої інстанції по суті, спростовуються протоколами судових засідань від 12.05.2015 р., 23.06.2015 р., 03.07.2015 р.

Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки спростовуються вищенаведеним та матеріалами справи, не відповідають нормам чинного законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Згідно статті 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, колегія суддів за результатами розгляду апеляційних скарг, прийшла до висновку про їх часткове задоволення та часткове задоволення позовних вимог, необхідно розподілити судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог та стягнути з відповідача в доход Державного бюджету України судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 73 065,38 грн.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" ОСОБА_3 від 10.07.2015 р. та відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" від 15.07.2015 р. задоволити частково.

Рішення господарського суду Рівненської області від 03.07.2015 р. у справі № 918/358/15 змінити в частині стягнення 1 008 020,03 грн. пені за несвоєчасне повернення комісії та відмови в її стягненні в сумі 714 576,09 грн., прийняти в цій частині нове рішення, в решті рішення залишити без змін, виклавши його в наступній редакції:

"1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" (35431, вул. Заводська, 1, с. Бабин, Гощанський район, Рівненська область, ) на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, вул. Щорса, 36-Б, м. Київ, ) заборгованість за строковим кредитом в сумі 156 684 039,00 грн..; заборгованість за строковими відсотками в сумі 1 073,18 грн.; заборгованість за простроченими відсотками в сумі 5 151,25 грн; пеню за несвоєчасне повернення процентів в сумі 355,88 грн.; заборгованість за строковою комісією у сумі 831 713,22 грн.; заборгованість за простроченою комісією в сумі 13 074 531,80 грн.; штраф в сумі 25 069 446,24 грн.; пеню за несвоєчасне повернення комісії в сумі 1 679 170,19 грн.; 3 % річних від суми прострочених процентів в сумі 25,18 грн.

3. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення комісії в сумі 43 425,93 грн. відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" (35431, вул. Заводська, 1, с. Бабин, Гощанський район, Рівненська область, ) в доход Державного бюджету України судовий збір в сумі 73 065,38 грн."

Господарському суду Рівненської області на виконання постанови видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуюча суддя Л. М. Сініцина

Судді Г.Б. Бучинська

ОСОБА_1