РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016Справа №910/600/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Фірма "Реагент"

до 1) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області

2) Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Фонд державного майна України.

про визнання права власності

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Савенко О.О.

від відповідача 1: Ковтяга О.В.

від відповідача 2: Калусенко В.В.

від третьої особи: Ковтяга О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Фірма "Реагент" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 156 у складі: склад затареної продукції (інв. № 21, літ. «Б-1, б»); будівля магазину (інв. № 100, літ «А-2»), навіс з відкритою рампою (інв. № 22, літ «Г,г»); трансформаторна підстанція (інв. № 26, літ «Е»); прохідна (інв. № 24, літ «Д-1, д»); гараж (інв. № 23, літ «В-1»); автодорога територій (інв. № 105, літ «І»); огорода територій (інв. № 102, № 1); резервуар (інв. № 106, № 5). Позовні вимоги обґрунтовані передачею спірного майна до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства "Фірма "Реагент", яке було засновано шляхом перетворення Дніпропетровської державної виробничо-збутової фірми реактивів і препаратів «Реагент».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 р. порушено провадження у справі № 910/600/16, залучено до участі у розгляді справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Фонд державного майна України, призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 10.02.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

10.02.2016 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва Публічне акціонерне товариство "Фірма "Реагент" подало письмові пояснення по справі, у яких зазначає, що право власності на спірне майно не зареєстровано за жодним із суб'єктів, оскільки на момент виникнення у Відкритого акціонерного товариства "Фірма "Реагент" права на таке майно чинним законодавством не було передбачено обов'язкової реєстрації права власності.

Також позивач подав заяву про зміну предмету позову, у якій просить визнати право власності Публічного акціонерного товариства "Фірма "Реагент" на нерухоме майно, розташоване за адресою: м Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду (пр. Богдана Хмельницького), 156 у складі: склад затареної продукції (інв. № 21, літ. «Б-1, б»); будівля магазину (інв. № 100, літ «А-2»), навіс з відкритою рампою (інв. № 22, літ «Г,г»); трансформаторна підстанція (інв. № 26, літ «Е»); прохідна (інв. № 24, літ «Д-1, д»); гараж (інв. № 23, літ «В-1»); автодорога територій (інв. № 105, літ «І»); огорода територій (інв. № 102, № 1); резервуар (інв. № 106, № 5).

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з п.п. 3.11., 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача.

Тож, приймаючи до уваги, що заява Публічного акціонерного товариства "Фірма "Реагент" не суперечить нормам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, суд приймає її до розгляду та задовольняє.

Відповідач 1 подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області не має можливості підготувати перелік нерухомого майна, переданого до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Фірма "Реагент", оскільки ані останнім, ані Міністерством економічного розвитку і торгівлі України не надано обсягу документів, передбачених Положенням про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 25.11.2003 р. № 2097.

Крім того, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області не вважає себе належним відповідачем у даній справі, оскільки не порушувало та не оспорює прав Публічного акціонерного товариства "Фірма "Реагент" щодо спірного майна.

У даному судовому засіданні Міністерство економічного розвитку і торгівлі України також подало відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що не оспорює належне Публічному акціонерному товариству "Фірма "Реагент" право на спірне майно та вказує, що Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 25.11.2003 р. № 2097 до спірних правовідносин не застосовується.

Крім того, відповідач 2 вказує, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України не є правонаступником Міністерства промисловості України та не має доступу до архіву останнього, а відтак - не може підтвердити внесення у 1993 році до статного капіталу Публічного акціонерного товариства "Фірма "Реагент" будь-якого майна.

Також Міністерство економічного розвитку і торгівлі України подало заяву про застосування наслідків спливу позовної давності та зазначає, що про відсутність належної реєстрації спірного майна за позивачем, останньому було відомо з моменту держаної реєстрації юридичної особи.

Представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмета позову.

Представник відповідача 1 проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи заявив, що заперечує проти заявлених вимог.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками процесу, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 10.02.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження у справі, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Фірма "Реагент" є правонаступником всіх права та обов'язків Відкритого акціонерного товариства "Фірма "Реагент", заснованого на підставі наказу Міністерства промисловості України від 24.11.1993 р. № 306 шляхом перетворення Дніпропетровської державної виробничо-збутової фірми реактивів і препаратів "Реагент" у відкрите акціонерне товариство відповідно до Указу Президента України «Про корпоратизацію державних підприємства» від 15.06.1993 р. та діє на підставі Закону України «Про акціонерні товариства».

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. статуту Публічного акціонерного товариства "Фірма "Реагент" майно товариства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі товариства. Товариство є власником майна, переданого йому засновником та акціонерами у власність як вклад до статутного капіталу.

Відповідно до листа Міністерства промислової політики України № 11/6-2-7 від 06.01.1999 р. нерухоме майно, яке перебувало на балансі Дніпропетровської державної виробничо-збутової фірми реактивів і препаратів "Реагент" на момент корпоратизації перейшло до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства "Фірма "Реагент".

Відповідно до листа від 18.06.2015 р. № 11-04-03943 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області засновником Відкритого акціонерного товариства "Фірма "Реагент" було Міністерство промисловості України, у зв'язку з чим Публічному акціонерному товариству "Фірма "Реагент" необхідно звернутись до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, до якого шляхом реорганізації приєднано Міністерство промислової політики України.

Листом від 17.09.2015 р. Міністерство економічного розвитку і торгівлі України повідомило, що оскільки приватизацію корпоратизованого об'єкта шляхом продажу акцій Відкритого акціонерного товариства "Фірма "Реагент" здійснювало Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області відповідач 2 надсилає останньому завірені копії документів, надані позивачем, для здійснення робіт з упорядкування передачі нерухомого майна шляхом підготовки переліку майна, переданого до статуту Публічного акціонерного товариства "Фірма "Реагент".

У відповідності до листів Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від 15.10.2015 р. № 11-04-06781 та від 04.12.2015 р. № 11-04-08520 йому не передавались інвентаризаційні описи основних засобів або будь-які відомості стосовно майна, яке знаходиться на балансі підприємства та за рахунок якого було сформовано статутний капітал Відкритого акціонерного товариства "Фірма "Реагент", у зв'язку з чим відповідач 1 не має можливості надати перелік нерухомого майна, переданого до статуту Публічного акціонерного товариства "Фірма "Реагент".

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що згідно з актом оцінки вартості цілісного майнового комплексу від 24.11.1993 р. Дніпропетровської державної виробничо-збутової фірми реактивів і препаратів "Реагент" до статутного капіталу Відкритого акціонерного товариства "Фірма "Реагент" увійшло нерухоме майно, розташоване за адресою: м Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 156, а саме: склад затареної продукції (інв. № 21, літ. «Б-1, б»); будівля магазину (інв. № 100, літ «А-2»), навіс з відкритою рампою (інв. № 22, літ «Г,г»); трансформаторна підстанція (інв. № 26, літ «Е»); прохідна (інв. № 24, літ «Д-1, д»); гараж (інв. № 23, літ «В-1»); автодорога територій (інв. № 105, літ «І»); огорода територій (інв. № 102, № 1); резервуар (інв. № 106, № 5), а відтак - позивач набув у власність все майно, яке входило до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, перетвореного у акціонерне товариство.

При цьому, позивач зазначає, що оскільки Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та Міністерство економічного розвитку і торгівлі України відмовились надати позивачу документи, що підтверджують його право власності на спірне майно, Публічним акціонерним товариством "Фірма "Реагент" заявлено позов про визнання права власності в порядку ст. 392 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Фонд державного майна України» до основних завдань Фонду державного майна України належать управління об'єктами державної власності, зокрема корпоративними правами держави у статутних капіталах господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та затверджено план приватизації або план розміщення акцій; товариств, утворених у процесі перетворення (у тому числі шляхом корпоратизації) державних підприємств, що належать до сфери його управління, а також товариств, утворених за участю Фонду державного майна України.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України у сфері приватизації державного майна здійснює повноваження власника державного майна, у тому числі корпоративних прав, у процесі приватизації та контролює діяльність підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління; приймає рішення про приватизацію; здійснює продаж державного майна в процесі його приватизації; підтверджує факт передачі державного майна до статутного капіталу господарських товариств, утворених у процесі приватизації (корпоратизації) у порядку, встановленому законодавством.

У відповідності до Положення Про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15.05.2012 № 678 регіональне відділення відповідно до покладених на нього завдань та в межах повноважень, делегованих Фондом у сфері приватизації державного майна, зокрема, підтверджує факт передачі державного майна до статутного капіталу господарських товариств, утворених у процесі приватизації (корпоратизації), у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тож, з вищенаведеного випливає, що чинним законодавством передбачено визнання права власності як спосіб судового захисту існуючих власників, які вже набули права власності та, відповідно, підставою звернення до суду є порушення або оспорення прав і охоронюваних законом інтересів.

Тобто, за правилами ст. 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що викладена у листі від 01.07.2015 р. «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за I півріччя 2015 р.»

Відповідно до висновків Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в Узагальненнях про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок від 01.07.2015 р. право на захист права власності на певне нерухоме майно в особи виникає на підставі статей 15, 16, 392 Цивільного кодексу України. Позивачем за таким позовом є власник нерухомого майна, у володінні якого воно знаходиться та права якого оспорюються або не визнаються іншою особою, з якою власник не перебуває у зобов'язальних або інших відносинах з приводу спірного майна. Відповідачем може бути будь-яка особа, яка не визнає або оспорює право власності позивача на це майно.

Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 р. потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Між тим, позивачем не надано суду доказів оспорення або/та невизнання Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та Міністерством економічного розвитку і торгівлі України прав позивача на спірне майно.

При цьому, варто зазначити, що долучені до матеріалів справи листи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України не свідчать про невизнання або оспорення відповідачами права власності позивач на спірне майно.

Тож, здійснивши оцінку наявних у справі докази за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем наявності у нього майнових прав на спірне майно, а також доказів оспорення будь-яким чином майнових прав позивача на нього.

Водночас, Публічне акціонерне товариство "Фірма "Реагент" не обґрунтовує заявлені вимоги втратою документа, який засвідчує його право власності на спірне нерухоме майно, розташоване за адресою: м Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 156.

Таким чином, доводи позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними у справі доказами та встановленими судом обставинами, а відтак - за висновком суду вимоги позивача про визнання права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду (пр. Богдана Хмельницького), 156 у складі: склад затареної продукції (інв. № 21, літ. «Б-1, б»); будівля магазину (інв. № 100, літ «А-2»), навіс з відкритою рампою (інв. № 22, літ «Г,г»); трансформаторна підстанція (інв. № 26, літ «Е»); прохідна (інв. № 24, літ «Д-1, д»); гараж (інв. № 23, літ «В-1»); автодорога територій (інв. № 105, літ «І»); огорода територій (інв. № 102, № 1); резервуар (інв. № 106, № 5) є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених ним обґрунтувань суд дійшов висновку про задоволення позову.

Приймаючи рішення у даній справі, суд виходить із норм чинного законодавства України, що регулюють спірні відносини та враховує висновки Верховного Суду України щодо застосування таких норм у відповідності до вимог ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судових збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 15.02.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.