ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року Справа № 910/10220/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Бондар С.В. (доповідач),
суддівКондратової І.Д., Студенця В.І.
розглянувши матеріали касаційної скарги за участю представників : Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит плюс" від позивача: 1.Іванська О.А.; 2.Бернадіна Л.І. від відповідача: Рубінс А.А.
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 року
у справі№ 910/10220/15
за позовомДочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит плюс"
доДержавного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
простягнення 1 942 499, 61 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит плюс" (далі позивач) звернулось до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі відповідач) про стягнення 1 942 499,61 грн., а саме: 530 895, 85 грн. - пеня; 41 368, 51 грн. - 3% річних; 1 370 235, 25 грн. - інфляція.

Підставами позовних вимог є неналежне виконання, на думку позивача, додаткової угоди № 7 (далі Угода), яку було укладено до договору № 07-2098/2007 ДЗ від 14.06.2006 року (далі Договір) та ст. 625 ЦК України.

Згідно до розрахунку позивача інфляція, річні та пеня розраховані за період з 03.01.2015 року по 19.03.2015 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 року позовні вимоги задоволені.

Суд прийшов до висновку, що відповідач у термін, визначений Угодою, свої грошові зобов'язання не виконав, тому за прострочення грошового зобов'язання повинен сплатити позивачу суму інфляції за весь час прострочення, 3% річних від простроченої суми та пеню на підставі пункту 7.6 Договору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 року апеляційну скаргу відповідача було задоволено, рішення суду скасоване, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В постанові апеляційної інстанції зазначено, що попередня оплата товару регулюється ст. 693 ЦК України. Згідно з приписами абз.2 ч.1 цієї норми, у разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару, застосовується положення ст. 538 цього Кодексу, тобто положення про виконання зустрічних зобов'язань. За змістом п. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитись від його виконання частково або в повному обсязі. Суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що при попередній оплаті за договором поставки чинне законодавство не надає право постачальнику вимагати від іншої сторони виконання грошового зобов'язання, оскільки в цьому випадку порушувався б принцип вільного волевиявлення сторін при виконанні угоди. Колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що нарахування позивачем 3% річних, інфляції та пені на суму несплаченого (своєчасно) авансу є безпідставним.

Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва прийняте у даній справі.

В своїй касаційній скарзі позивач зазначає, що при прийнятті оскаржуваної постанови судом апеляційної інстанції невірно застосоване діюче законодавство та дана невірна оцінка матеріалам зібраним у справі.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм діючого законодавства, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

14.06.2007 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупць) був укладений Договір на поставку автоматизованої системи радіаційного контролю енергоблоків № 1, 2 на основі обладнання радіаційного контролю виробництва MGP Instruments, виконання робіт з розроблення технічного проекту, постачання обладнання, шеф-монтажа, пуско-налагодження та вводу в експлуатацію обладнання системи (а.с. 39-47).

Відповідно до п. 1.1 Договору, позивач зобов'язується здійснити поставку автоматизованої системи радіаційного контролю енергоблоків № 1, 2 на основі обладнання радіаційного контролю виробництва MGP Instruments, виконати роботи з розроблення технічного проекту, постачання обладнання, шеф-монтажу, пуско-налагодження та вводу в експлуатацію обладнання системи, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що за неналежне виконання або невиконання сторонами зобов'язань по договору сторони несуть відповідальність у відповідності до Договору та діючого законодавства України.

Пунктом 7.6 Договору передбачено, що за порушення вказаних в Договорі строків оплати продукції відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період за який сплачується пеня від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочки.

Між сторонами у справі укладена Угода до Договору, яку датовано 22.12.2014 року (а.с. 46-47).

В Угоді зазначено, що відповідно до рішень господарських судів у справах № 8/226 від 23.08.2009 року та № 42/87 від 09.11.2010 року, сторони домовились здійснити перерахунок вартості Договору (п.1). Також, у рамках виконання цієї Угоди, в зв'язку із зростанням курсу євро до гривні більш ніж на 5 % відносно курсу євро до гривні на дату укладення договору, керуючись п. 2.8. Договору, на підставі розрахунку сторони домовились (п.2):

Сукупна вартість Договору відповідно до п. 1.1. договору складає вартість у сумі 75 939 516,935 грн., в тому числі НДС 20 % - 9206879,49 грн., з урахуванням податкових пільг, які мав позивач (п.2.1).

Сукупний аванс за Договором, згідно п. 2.9. становить 37 969 758,47 грн., ПДВ 20% - 4428293,08 грн. (з урахуванням податкових пільг постачальника за попередній період), який складається з сум фактично сплачених авансів стороною -1 (відповідачем) на користь сторони-2 (позивача) у сумах 11 400 000,00 грн. початкового та 19 947 168,40 грн. першого додаткового, а також другого додаткового авансу у розмірі 6 622 590,07 грн., що підлягає доплаті стороною-1 (відповідач) на користь сторони-2 (позивач) у повному обсязі у десятиденний строк з дня підписання цієї угоди (п.2.2).

Пунктом 10 Угоди передбачено, що вона вступає в силу з моменту підписання її сторонами та є невід'ємною частиною Договору.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає, що Угода була підписана та зареєстрована 19.02.2015 року та направлена на адресу позивача цінним листом № 51/3364 від 24.02.2015 року (а.с. 164).

До матеріалів справи залучено копію листа відповідача, який надіслано на адресу позивача 25.02.2015 року, в якому зазначено про те, що на адресу позивача надсилається підписаний відповідачем та зареєстрований оригінал Угоди від 19.02.2015 року до Договору, а також інформація з сайту ДП "Укрпошта" (а.с.59-60).

Матеріали зібрані у справі свідчать про те, що відповідачем авансові платежі були перераховані в період з 27.02.2015 року по 20.03.2015 року (див. довідку ПАТ "Фортуна Банк" та банківські виписки (а.с. 25-38).

До матеріалів справи залучено лист відповідача № 51 (а.с. 24), в якому відповідач зазначає про те, що він виконав свої зобов'язання щодо сплати авансу у розмірі 6 622 590, 07 грн. тільки 20.03.2015 року та просив підтвердити відсутність претензій із сторони позивача відносно несвоєчасної сплати авансу.

За своєю правовою природою, Договір укладений між сторонами у справі є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України 1. За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

2. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

3. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

В даному випадку, до Договору (та Угоди, яка є частиною Договору), укладеному сторонами у справі, застосовуються загальні положення про купівлю - продаж.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язанням (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Тобто у даному випадку йдеться про право, а не обов'язок сторони у зобов'язанні.

Аналіз приписів ст.ст. 538, 610, 693 ЦК України не дає підстави вважати, що можливе застосування положень ст. 538 ЦК України звільняє сторону, яка порушила зобов'язання, від відповідальності передбаченої діючим законодавством та договором.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено: абз. 1 п.п.1.1 п.1 "Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку."

Абз.2 п.п.1.3 п. 1: "З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань."

У даному випадку спір виник в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем (на думку позивача) свого зобов'язання щодо перерахування грошових коштів у вигляді авансових платежів, тобто грошового зобов'язання, а предметом спору є стягнення пені відповідно до умов Договору, стягнення інфляції та річних у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналізуючи взаємовідносини сторін у справі, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про те, що спір виник в зв'язку з порушенням відповідачем грошового зобов'язання.

Суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що при попередній оплаті за договором поставки, чинне законодавство не надає права постачальнику вимагати від іншої сторони виконання грошового зобов'язання.

Що стосується рішення, яке прийнято судом першої інстанції, судова колегія зазначає, що згідно до Угоди, авансові платежі у розмірі 6 622 590, 07 грн. підлягають доплаті позивачу у повному обсязі у 10-ти денний строк з дня підписання цієї угоди.

З матеріалів справи вбачається, що пропозиція укласти Угоду зроблена позивачем, і як зазначено вище Угода датована 22.12.2014 року.

В Угоді не зазначено про те, коли її було підписано відповідачем.

Як зазначено вище, відповідач стверджує, що (як в відзиві на позовну заяву (а.с. 53), так і в касаційній скарзі), Угода була підписана, зареєстрована 19.02.2015 року та направлена на адресу позивача цінним листом від 24.02.2015 року.

Судом першої інстанції, при розгляді спору, не було з'ясовано ту обставину, коли відповідачем було підписано Угоду до Договору.

Зазначена обставина суттєво впливає на взаємовідносини сторін, оскільки визначає момент з якого відповідач повинен був виконати своє зобов'язання щодо перерахування грошових коштів (з урахуванням 10-ти денного терміну).

Як зазначено вище, відповідачем авансові платежі перераховувались у період з 27.02.2015 року по 20.03.2015 року.

Щодо розрахунку позовних вимог позивача (а.с.48) судова колегія зазначає, що хоча відповідачем здійснювалися авансові платежі в період з 27.02.2015 року по 20.03.2015 року, позивачем позовні вимоги розраховані з суми 6 622 590, 07 грн. за весь спірний період, не зважаючи на поступове зменшення заборгованості.

Враховуючи викладене, рішення прийняті у справі підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи, суду необхідно встановити коли відповідачем була підписана Угода. Звернути увагу на розрахунок позовних вимог позивача, з врахуванням часткової оплати авансових платежів в період з 27.02.2015 року по 20.03.2015 року.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит плюс" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 року прийняті у справі № 910/10220/15 скасувати.

3. Справу № 910/10220/15 направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Головуючий С.В.Бондар

Судді І.Д.Кондратова

В.І.Студенець