ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р. Справа № 925/1949/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

за участі представників відповідача: ОСОБА_1 - адвокат за договором, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - за довіреностями,

представник позивача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області справу

за позовом Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС"

до товариства з обмеженою відповідальністю "К.І.Т."

про стягнення 482 229,60 грн,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 482 229,60 грн, зокрема 286 392 грн суми попередньої оплати, що підлягає поверненню у звязку з непоставкою товару, вказаного в договорі поставки № 2309КІ від 23.09.2014, а саме кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року, та 28 560 грн штрафу, передбаченого п. 6.2. Договору і 167 277,60 грн штрафу, передбаченого п. 6.3. Договору, за прострочення поставки кукурудзи.

У Запереченні на позов від 22.02.2016 представники відповідача повністю заперечили проти позову з огляду на те, що заборгованість відповідача перед позивачем відсутня, натомість рахується дебіторська заборгованість УАСП ТОВ "КАІС" перед ТОВ "К.І.Т." в сумі 237 158 грн, яка виникла в результаті відвантаження посівного матеріалу згідно видаткових накладних № ТО-0000005 від 18.02.2015 та № ТО-0000007 від 23.04.2015 зі складів ДП "Златодар" та СТОВ "Канівці". З боку позивача товар був отриманий представником підприємства ОСОБА_4 за нотаріально посвідченою довіреністю. В порядку ст. 601 ЦК України 24.04.2015 відповідач через уповноваженого представника позивача ОСОБА_4 передав заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 286 392,00 грн. з метою відображення вказаних господарських операцій на аналітичних рахунках обліку позивача. Таким чином станом на 24.04.2015 заборгованість ТОВ "К.І.Т." перед УАСП ТОВ "КАІС" за Договором поставки № 2309КІ від 23.09.2014 у розмірі 286 392 грн. була погашена шляхом зарахування однорідних вимог в порядку ст. 601 ЦК. Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій припиняється через 6 місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане.

В додаткових поясненнях до позову та запереченнях представники позивача повністю заперечили проти доводів відповідача щодо відсутності заборгованості перед позивачем та вказали, що товар по вказаних відповідачем накладних від 18.02.2015 та 23.04.2015 не отримувався, належних доказів передачі товару позивачу відповідачем не подано, заява відповідача від 24.04.2015 про зарахування зустрічних позивачем не отримувалася, однак навіть якби вона й була отримана позивачем (чи повноважним представником на таке отримання), то зарахування неможливе, оскільки відповідачем не надано належних доказів зустрічної однорідної вимоги відповідача до позивача станом на 24.04.2015 та не доведено виникнення у нього права грошової вимоги до позивача.

У судове засідання 22.02.2016 представник позивача не з'явилася. У клопотанні від 28.01.2016 представник позивача просила розглянути справу за відсутності представника. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Представники відповідача у судовому засіданні, заперечуючи проти позову, посилалися на доводи і міркування, викладені у запереченнях на позов, вважали необґрунтованими доводи позивача у позові та додаткових поясненнях, просили повністю відмовити в позові, застосувати спеціальну позовну давність до вимог про стягнення штрафних санкцій, про що подали письмову заяву.

У судовому засіданні 22.02.2016 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду відповідно до статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників у судовому засіданні, суд встановив таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю "К.І.Т." (Постачальник за договором, відповідач у справі) та Українсько-американське спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" (Покупець за договором, позивач у справі) уклали договір поставки № 2309КІ від 23 вересня 2014 року, далі - Договір, за умовами п. 1.1. якого Постачальник зобовязався передати у власність Покупця, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити Товар - кукурудзу 3 класу, врожаю 2014 року (п.1.2. Договору).

Згідно пункту 2.2. Договору загальна кількість товару складає 1000,0 тонн +/-10 %.

За умовами пункту 3.1. поставка здійснюється на умовах ЕХШ - ДП "Златодар" Черкаської обл., відповідно до інтерпретації міжнародних правил Інкотермс-2010.

Пунктами 3.2., 3.3. Договору встановлено, що строк поставки товару до 23.10.2014 включно. Товар за цим Договором вважається поставленим з моменту підписання Сторонами видаткових накладних.

Відповідно до розділів 4, 5 Договору ціна Товару й загальна сума Договору 1 680 000 грн. Порядок оплати: попередня оплата Товару у розмірі 840 000 грн., остаточний розрахунок по факту постачання Товару.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що у випадку прострочення поставки товару до 5 (п'яти) робочих днів включно Постачальник сплачує Покупцеві штраф в розмірі 5 % від суми не поставленого в строк Товару протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту пред'явлення вимоги Покупця. Моментом пред'явлення вимоги Покупця є дата поштового відправлення такої вимоги на адресу Постачальника, зазначену у цьому Договорі.

В пункті 6.3. Договору вказано, що у випадку непостачання Товару протягом 6 (шести) та більше робочих днів з моменту закінчення строку поставки, Покупець має право в односторонньому порядку відмовитися від даного Договору в повному обсязі або частково відносно непоставленої частини товару. При цьому Постачальник зобов'язується повернути Покупцеві вартість непоставленого товару (за наявності попередньої оплати Товару) і сплатити штраф у розмірі 30 % від вартості непоставленого Товару протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту односторонньої відмови Покупця від Договору. Моментом односторонньої відмови Покупця від Договору є дата поштового відправлення повідомлення про таку відмову від Договору на адресу Постачальника, зазначену у цьому Договорі.

За доводами позивача він свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, перерахувавши відповідачу у відповідності до пункту 5.1. Договору передоплату за кукурудзу в сумі 840 000 грн по платіжному дорученню № 1900 від 24.09.2014, та 16.10.2014 і 21.10.2014 позивач перерахував на рахунок відповідача кошти в сумі відповідно 268 800 грн та 300 000 грн.

Згідно з умовами ЕХW ІНКОТЕРСМ-2010 Відповідач зобов'язаний був поставити товар шляхом надання його в розпорядження Позивача в узгодженому пункті постачання, не завантаженим в транспортний засіб. Пунктом 3.1. Договору таким пунктом постачання визначено ДП "Златодар" Черкаської області.

Відповідно до Договору відповідач поставив позивачу кукурудзу 3 класу врожаю 2014 року в кількості 250 тонн по видатковій накладній № ТО-0000056 від 03.10.2014 на суму 420 000 грн, по видатковій накладній № ТО-0000059 від 15.10.2014 на суму 688 800 грн в кількості 410 тонн та по видатковій накладній № ТО-0000065 від 10.12.2014 на суму 13 608 грн в кількості 8,1 тонн, а всього відповідачем було поставлено кукурудзу 3 класу врожаю 2014 року на загальну суму 1 122 408 грн., з них остання поставка Товару (10.12.2014) була здійснена після настання строку поставки, встановленого Договором.

За доводами позивача відповідач не здійснив поставку Товару за Договором в кількості 331,9 тонн на суму 557 592 грн (1 680 000 грн -1 122 408), з яких 286 392,00 грн було сплачено Позивачем на розрахунковий рахунок Відповідача в якості передплати і цю суму передплати позивач просить стягнути з відповідача у звязку з порушенням строку поставки кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року.

05.12.2014 позивач надіслав на адресу відповідача ОСОБА_5 - вимогу від 04.12.2014 за вих. № 522, в якому просив протягом двох календарних днів з моменту отримання цього повідомлення надати товар в розпорядження позивача згідно з базисом поставки EXW та сплатити штраф в сумі 28 560 грн. на підставі п. 6.2. Договору.

У відповіді на цю вимогу (вих. № 54 від 15.12.2014) відповідач підтвердив свої зобов'язання перед позивачем за договором поставки від 23.09.2014 та гарантував здійснення поставки товару до 22.12.2014 (включно).

У звязку з тим, що у вказаний відповідачем в цій відповіді строк він поставку кукурудзи не здійснив, позивач надіслав відповідачу повторно (листом від 17.02.2015 за вих. № 134) ОСОБА_5 - вимогу про поставку товару за Договором та сплату штрафу відповідно до п. 6.2. Договору в сумі 27 879 грн 60 коп.

За доводами позивача відповідач на вимогу від 17.02.2015 не відповів, кукурудзу не поставив, тому 18.11.2015 позивач надіслав на адресу відповідача ОСОБА_5 - вимогу за вих. № 474 під 17.11.2015, в якому повідомив, що у звязку з грубим невиконання відповідачем своїх зобовязань за Договором поставки від 23.09.2014 позивач відмовився від цього Договору в односторонньому порядку частково відносно непоставленої частини товару та вимагав повернути позивачу протягом 3 банківських днів 286 392 грн суми попередньої оплати, на яку не була поставлена кукурудза, та штрафи в сумі 28 560 грн. відповідно до пункту 6.2. Договору і 167 277,60 грн. по пункту 6.3. Договору.

У звязку з невиконанням відповідачем вимоги позивача останній звернувся до господарського суду з даним позовом. У Довідці від 12.12.2015 за вих № 651 (а.с. 29) позивач підтверджував, що станом на 15.12.2015 згідно з даними бухгалтерського обліку ТОВ "КАІС" заборгованість ТОВ "К.І.Т." складала 286 392 грн та в період з 11.12.2014 по 15.12.2015 жодних надходжень грошових коштів або товару від вказаного контрагенту на адресу позивача не відбувалося.

У додаткових заявах позивач просить відшкодувати з відповідача витрати на сплату судового збору та судові витрати в сумі 1444,19 грн., повязані із забезпеченням присутності представника позивача в судовому засіданні, а саме: 300 грн. добові, 417 грн. витрат на проживання в готелі, 727,19 грн. витрат на проїзд представника в судове засідання (а.с. 65-68, 77).

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджує, що відповідно до зведених даних бухгалтерського обліку заборгованість відповідача перед позивачем відсутня, натомість рахується дебіторська заборгованість УАСП ТОВ "КАІС" перед ТОВ "К.І.Т." в сумі 237 158 грн, яка виникла в результаті відвантаження посівного матеріалу згідно видаткових накладних № ТО-0000005 від 18.02.2015 та № ТО-0000007 від 23.04.2015 зі складів ДП "Златодар" та СТОВ "Канівці". В підтвердження викладеного 09.02.2016 відповідач надав копію заяви за підписом директора ТОВ "К.І.Т." від 24.04.2015 про зарахування зустрічних вимог в сумі 286 392,00 грн, в якій вказував, що станом на 23.04.2015 заборгованість ТОВ "К.І.Т." перед УАСП ТОВ "КАІС" за Договором поставки № 2309КІ від 23.09.2014 становила 286 392 грн., та на цю ж дату заборгованість УАСП ТОВ "КАІС" перед ТОВ "К.І.Т." за видатковими накладними № ТО-0000005 від 18.02.2015 та № ТО-0000007 від 23.04.2015 становила 485 050 грн, у звязку з чим відповідач просив провести зарахування зустрічних вимог на підставі ч. 1 ст. 601 Цивільного кодексу України. Вказану заяву із копіями видаткових накладних отримав 24.04.2015 менеджер з регіонального розвитку по центральній Україні ОСОБА_4, який діяв від імені УАСП ТОВ "КАІС" на підставі довіреностей від 18.05.2012 № 1033 та від 10.04.2013.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд приходить до такого.

Договір поставки № 2309КІ від 23.09.2014, на підставі якого виникли зобов'язання сторін, за своєю правовою природою є господарським договором поставки.

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін, підписи яких скріплені печатками підприємств, він містить всі істотні умови для договорів даного виду. Спору щодо його дійсності між сторонами немає.

Загальні положення поставки врегульовані параграфом 1 глави 30 Господарського кодексу України, далі - ГК України.

Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписом частини 6 статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

За приписом статті 693 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В статті 693 ЦК України вказано, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У Договорі поставки № 2309КІ від 23.09.2014 сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, зокрема: предмет поставки - кукурудза 3 класу врожаю 2014 року, порядок оплати вартості товару - частково передоплата в сумі 840 000 грн та остаточний розрахунок по факту постачання товару, строк та базис поставки до 23.10.2014 включно.

Із матеріалів справи вбачається і відповідачем не спростовано, що позивач здійснив 24.09.2014 попередню оплату товару відповідно до п. 5.1. Договору в сумі 840 000 грн та 16.10.2014 і 21.10.2014 перерахував відповідачу кошти відповідно в сумі 268 800 грн та 300 000 грн, а всього позивач перерахував на рахунок відповідача кошти в загальній сумі 1 408 800 грн.

Також сторонами підтверджено, що відповідач поставив позивачеві кукурудзу 3 класу врожаю 2014 року в загальній кількості 668,1 тонн на суму 1 122 408 грн., зокрема по накладній від 03.10.2014 поставив кукурудзу на суму 420 000 грн, по накладній від 15.10.2014 - на суму 688 800 грн та по накладній від 10.12.2014 - на суму 13 608 грн.

Таким чином, із названих поставок остання поставка (10.12.2014) була здійснена після настання строку поставки, встановленого Договором, а на суму 557 592 грн кукурудзу 3 класу врожаю 2014 року відповідач не поставив взагалі. Із цієї вартості непоставленої кукурудзи 286 392,00 грн було перераховано позивачем на рахунок відповідача як передплату.

У повідомленнях-вимогах від 04.12.2014 та 17.02.2015 позивач вимагав у відповідача надати товар в розпорядження позивача згідно з базисом поставки та сплатити штраф за прострочення поставки кукурудзи. Про відмову від договору та поставки кукурудзи позивач повідомив відповідачу лише у Повідомленні-вимозі від 17.11.2015, коли вимагав у відповідача повернути 286 392,00 грн передплати та сплатити штрафи за не поставку кукурудзи.

В статті 601 Цивільного кодексу України вказано, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Така ж норма виписана і в статті 203 Господарського кодексу України, в якій вказано, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що основними ключовими вимогами закону є: наявність зустрічних та однорідних вимог обох сторін одна до одної та обовязково строк виконання цих вимог повинен настати. Лише за одночасної наявності всіх цих вимог закону може відбутися зарахування за заявою однієї із сторін і з цього моменту вважаються відповідні зустрічні однорідні вимоги погашеними. Інша сторона повинна прийняти таке зарахування та відповідно врахувати його в обліку.

Станом на 24.04.2015, тобто на дату заяви відповідача про зарахування зустрічних вимог, вимоги позивача та відповідача не були однорідними (грошовими), оскільки на цю дату позивач не відмовився від поставки відповідачем кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року відповідно до Договору, а навпаки просив здійснити таку поставку. Тобто на 24.04.2015 у відповідача було встановлене Договором зобовязання поставити кукурудзу 3 класу врожаю 2014 року, яке він підтвердив у відповіді від 15.12.2014. А однією із умов застосування статті 601 ЦК України згідно заяви сторони є наявність саме однорідних зустрічних вимог.

Подані відповідачем докази щодо поставки кукурудзи посівної і соняшника не мають відношення до Договору поставки № 2309КІ від 23.09.2014 і не мають відношення до даної справи.

Згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України, статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

В даному випадку законом, а саме статтею 693 ЦК України надане право покупцю, який сплатив продавцю суму попередньої оплати товару, вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати у разі, якщо продавець не передав товар у встановлений строк. Тобто в такій ситуації покупцю надається право вибору: вимагати від продавця виконання свого зобовязання за Договором щодо поставки товару чи повернення передоплати, і про такий вибір (тобто про повернення передоплати) позивач повідомив відповідачу лише 17.11.2015.

Виходячи з викладеного, суд вважає обгрунтованою та законною вимогу позивача про стягнення з відповідача коштів в сумі 286 392 грн., що складають суму передплати, на яку відповідачем не було поставлено кукурудзу 3 класу врожаю 2014 року.

Згідно статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Звертаючись із даним позовом до господарського суду, позивач просить стягнути з відповідача штрафи в розмірі 5% від вартості непоставленого товару на підставі пункту 6.2. Договору та в розмірі 30% - на підставі пункту 6.3. Договору.

Як встановлено, строк поставки Товару за Договором - 23.10.2014 включно, отже, прострочення поставки розпочалося з 24.10.2014. Факт недопоставки Товару за Договором - кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року встановлений судом, відповідачем не спростований, розмір штрафу за прострочення поставки передбачений Договором.

Однак до прийняття рішення у справі повноважним представником відповідача заявлено про застосування позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій.

Відповідно до статті 223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Згідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В частині 2 статті 258 ЦК України встановлена позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За приписом частин 3, 4, 5 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Суд приходить до висновку, що позивачем пропущено позовну давність для предявлення вимоги про стягнення штрафу. Позивачем не вказано поважних причин такого пропуску.

Пояснення представників відповідача про застосування до вимог про стягнення штрафів припису ч. 6 ст. 232 ГК України є необґрунтованим, оскільки вказана норма застосовується саме до нарахування штрафних санкцій, яке відповідно до договору здійснюється протягом певного періоду (скажімо, за кожний день прострочення виконання зобовязання), а нарахування штрафу, як неустойки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України), не повязане із якимось періодом.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення штрафу задоволенню не підлягає, отже позов підлягає до часткового задоволення в сумі 286 392 грн. попередньої оплати.

Статтею 49 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позов задоволено частково, тому на підставі статті 49 ГПК України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу, пропорційно розміру задоволених вимог, понесені останнім витрати на сплату судового збору в сумі 4 295 грн. 94 коп. та витрати, повязані з розглядом даної справи (а саме на забезпечення участі представника в судовому засіданні), в сумі 857 грн. 70 коп.

З огляду на викладене, керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "К.І.Т." (19700, Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Шевченка, буд. 71, ідентифікаційний код 33515039) на користь Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" (61022, м. Харків, вул. Іванівська, буд. 1, ідентифікаційний код 20023279) - 286 392 грн. (двісті вісімдесят шість тисяч триста дев'яносто дві гривні) попередньої оплати, 4 295 грн. 94 коп. (чотири тисячі двісті дев'яносто п'ять гривень 94 копійки) судового збору, 857 грн. 70 коп. (вісімсот п'ятдесят сім гривень 70 копійок) витрат, повязаних з розглядом справи.

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 25.02.2016

Суддя А.Д. Пащенко