ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016 року Справа № 912/3128/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів: Виноградник О.М., Дмитренко Г.К.

секретар судового засідання: Ситникова М.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №14-127 від 13.05.2014 р. (був присутнім в судовому засіданні 11 лютого 2016 року);

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №10 від 04.01.2016 р.; ОСОБА_3 представник, оред про надання правової допомоги ЧН №007480 від 11.02.2016 р.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 25 грудня 2015 року у справі № 912/3128/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради, м. Олександрія Кіровоградської області

про стягнення 10 123 889,23 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 25 грудня 2015 року (суддя Вавренюк Л.С) заяву Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради від 19.11.2015 р. № 2338 про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу господарського суду від 02.02.2015 р. у справі № 912/3128/14 задоволено частково, визнано таким, що не підлягає виконанню наказ господарського суду Кіровоградської області від 02.02.2015 р. у справі № 912/3128/14 в частині стягнення з Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради пені в сумі 439 804,15 грн., 3% річних в сумі 206 721,37 грн. та інфляційних втрат в сумі 573 595,57 грн., у задоволенні заяви Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради від 19.11.2015 р. № 2338 про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу господарського суду від 02.02.2015 р. у справі № 912/3128/14 в частині стягнення з Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради судового збору в сумі 64 310,40 грн. відмовлено.

Ухвала господарського суду прийнята на підставі ст.ст.77, 86, 117 Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем погашено заборгованість за спожитий до 01 січня 2014 року природний газ, ним виконано вимогу Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", необхідну для списання пені, 3% річних та індексу інфляції.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, відповідач її оскаржує на предмет порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного зясування судом обставин справи.

Посилаючись на приписи ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" апелянт зазначає, що списання сум пені, штрафних та фінансових санкцій є одним із елементів передбаченої цією частиною процедури реструктуризації заборгованості і не може розглядатися як самостійна підстава для списання поза вищевказаною процедурою, що було проігноровано судом першої інстанції.

Зазначає, що в супереч вимогам ст.18 вказаного Закону судом не було досліджено деяких обставин: наявності заборгованості у відповідача за природний газ, спожитий до 01 січня 2014 року, погашення такої заборгованості відповідачем протягом 3-х місяців з дня набрання чинності вищевказаного Закону, наявність заборгованості у відповідача за природний газ, спожитий після 01 січня 2014 року та до 31 грудня 2014 року, наявність договору реструктуризації заборгованості за природний газ, спожитий після 01 січня 2014 року та до 31 грудня 2014 року.

Позивач стверджує, що рішення по справі №912/3128/14 прийнято у звязку з неналежним виконанням останнім умов договору №13/3427-БО-18 від 31 січня 2013 року купівлі- продажу природного газу за отриманий природний газ протягом січня 2013 року по грудень 2013 року, що було встановлено під час розгляду зазначеної справи про стягнення коштів.

На думку позивача рішення про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовано рішенням відповідача, прийнятим в односторонньому порядку, про списання самому собі заборгованості перед позивачем, що не виключає наявності зобовязання перед позивачем згідно наказу господарського суду Кіровоградської області від 10 грудня 2014 року по справі №912/3128/14, що в свою чергу може розглядатися як втручання в фінансову діяльність позивача та є порушенням законодавства України. Списання штрафних, пені і фінансових санкцій відповідно до ч.13 ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" може бути здійснено лише за певних умов.

Апелянт наголошує, що відповідно до Постанови Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11 проценти, передбачені ст.625 Цивільного кодексу України не є штрафними санкціями, крім того чинним законодавством не визначено їх як і фінансові санкції.

Вважає, що норми ч.13 ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" не розповсюджують свою дію на вказані правовідносини в контесті визнання наказу по справі №925/834/15 таким, що не підлягає виконанню.

Як зазначає апелянт, в силу ст.117 Господарського процесуального кодексу України, рішення суду по вказаній справі є чинним, не скасованим, заборгованість по спірному наказу в повному обсязі не сплачена та не списана в порядку, визначеному Законом, а отже у відповідача наявний обовязок виконати рішення суду по справі №912/3128/14.

Апелянт просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради про визнання наказу по справі №912/3128/14 таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач доводи апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення господарського суду законним, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою від 11 лютого 2016 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на пятнадцять днів до 27 лютого 2016 року, розгляд справи відкладався до 25 лютого 2016 року.

В судове засідання 25 лютого 2016 року представник позивача не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Кіровоградської області від 26 листопада 2014 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21 січня 2015 року, постановою Вищого господарського суду України від 11 березня 2015 року стягнуто з Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" основний борг в сумі 6 356 925, 63 грн., пені - 439 804, 15 грн., 3% річних - 206 721, 37 грн., інфляційних втрат - 573 595, 57 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 64 310, 40 грн. Провадження в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 1 373 606, 83 грн. припинено, у звязку з відсутністю предмету спору. В решті позову відмовлено.

На виконання вказаного рішення 02 лютого 2015 року видано відповідний наказ. Постановою від 05 березня 2015 року заступником начальника відділу виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного Управління юстиції у Кіровоградській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду №912/3128/14 від 02 лютого 2015 року (т.3, а.с.189-190).

20 листопада 2015 року на адресу господарського суду надійшла заява Комунального підприємства "Теплокомуненерго" від 19 листопада 2015 року № 2338, відповідно до якої заявник просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню наказ господарського суду від 02 лютого 2015 року у справі № 912/3128/14 в частині стягнення пені в сумі 439 804,15 грн., 3% річних в сумі 206 721,37 грн., інфляційних втрат в сумі 573 595,57 грн., а також витрат по сплаті судового збору в сумі 64 310,40 грн. (том 3, а.с. 185-188).

Вказана заява мотивована тим, що у звязку з набранням чинності Закону України від 14 травня 2015 року №423-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" станом на 01 серпня 2015 року достроково виконало умову погашення заборгованості за спожитий природний газ до 01 січня 2014 року за договором від 31 січня 2013 року №13/3427-БО в сумі 2 456 466, 84 грн., на підставі якого у справі №912/3128/14 були стягнуті кошти на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в наслідок чого відповідно до ч.13 ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" заборгованість Комунального підприємства "Теплокомуненерго" перед позивачем за рішенням господарського суду Кіровоградської області від 26 листопада 2014 року у справі №912/3128/14 по сплаті 439 804, 15 грн. пені, 3% річних у розмірі 206 721, 37 грн. та 573 595, 57 грн. інфляційних втрат, витрат по сплаті судового збору в сумі 64 310, 40 грн. підлягає списанню. Проте, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відмовився провести списання зазначених сум.

Задовольняючи частково заяву боржника, господарський суд дійшов висновку, що на підставах, встановлених Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу" (який діяв на час існування спірних правовідносин), зобовязання Комунального підприємства "Теплокомуненерго" перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з оплати пені, інфляційних втрат та 3% річних, що підлягали стягненню на підставі рішення господарського суду Кіровоградської області у справі №912/3128/14 припинилися, отже наказ виданий на виконання рішення у вказаній справі в частині стягнення пені, інфляційних втрат і 3% річних не підлягає виконанню.

Проте, апеляційний господарський суд з таким висновком господарського суду не погоджується з наступних підстав.

06 червня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 14 травня 2015 року № 423-VIII, яким внесені зміні, зокрема, до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу".

Так, статтю 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" доповнено частиною 13 такого змісту:

"Заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 до 31 грудня 2014 (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обовязки сторін.

Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України".

З правового аналізу зазначених законодавчих змін, спрямованих на стабілізацію фінансового стану саме Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", вбачається, що предметом його регулювання є заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій, не погашена станом на 06 червня 2015 року, за природний газ, спожитий протягом 2014 року, яка реструктуризується шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору. При цьому, сплата теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями в 3-х місячний строк, починаючи з 06 червня 2015 року, заборгованості за природний газ, спожитий в попередній період, тобто до 2014 року, є лише передумовою для такої реструктуризації і укладення відповідного договору.

Водночас, законодавець чітко визначив, що списання пені, штрафних та фінансових санкцій може відбутись лише за умови виконання сторонами вказаних вимог, тобто після сплати теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями в 3-х місячний строк заборгованості за газ, спожитий до 2014 року, і після укладення договору про реструктуризацію заборгованості за газ, спожитий протягом 2014 року, отже списання пені, штрафних та фінансових санкцій є одним із елементів процедури реструктуризації цієї заборгованості (останнім етапом саме реструктуризації), отже не може розглядатись відокремлено від реструктуризації.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, відповідач зазначив про виконання ним вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а саме сплату в 3-х місячний строк боргу за газ, спожитий до 2014 року, що, на його думку, є підставою для списання пені, інфляційних та річних, нарахований на цей борг, суми яких охоплюються спірним наказом.

У звязку з цим спільним протокольним рішенням щодо списання пені, штрафних та фінансових санкцій від 07 вересня 2015 року та реалізації норм Закону України від 14 травня 2015 року №423-VIII, відповідач в односторонньому порядку оформив рішення про списання суми штрафних санкцій, нарахованих за рішеннями суду на суму основного боргу за спожитий газ до 01 січня 2014 року, відображених в бухгалтерському обліку сторін, в тому числі за договором №13/3427-БО-18 від 31 січня 2013 року на виконання якого стягнуто заборгованість на підставі рішення господарського суду у справі №912/3128/14 (т.3, а.с.213).

Втім, позивач заперечує проти такого одностороннього списання посилаючись на те, що проведені відповідачем заходи повністю суперечать порядку реструктуризації заборгованості за природний газ, визначеному ч.13 ст.18 Закону, а отже присутні в даному випадку всі ознаки спору з цього питання між сторонами.

Апеляційний господарський суд погоджується з твердженням апелянта, що між сторонами виник спір про право боржника на припинення зобовязання щодо сплати штрафних та фінансових санкцій.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом зазначених норм, права або інтереси особи підлягають судовому захистові у разі їх порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Способи захисту субєктивних цивільних прав це закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Положеннями ст.20 Господарського кодексу України та ст.16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту прав і законних інтересів субєктів господарювання, зокрема, визнання права та припинення правовідношення.

За приписами ст.41 Господарського процесуального кодексу України господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом.

Згідно зі ст.2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи, зокрема, за позовними заявами, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Позов про визнання права, зокрема, на списання штрафних та фінансових санкцій, набутого за Законом України " Про засади функціонування ринку природного газу", або ж про припинення правовідношення, в якому відповідач виступає боржником, що зобов'язаний сплатити пеню, інфляційні та річні за неналежне виконання зобов'язання, подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою. Тобто метою подання таких позовів є усунення невизначеності у взаємовідносинах субєктів, створення необхідних умов для реалізації права, запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню, встановлення правових підстав, з якими законодавчі приписи або дії осіб пов'язують припинення правовідношення, що, в свою чергу, в разі задоволення таких вимог буде засвідчувати наявність або відсутність обовязків у особи або їх припинення, визнання особи такою, що має або втратила право, тощо.

Відтак, за змістом наведених законодавчих приписів, права особи, які не визнаються або оспорюються, у вказаних вище способах їх захисту (визнання права та припинення правовідношення), захищаються судами в порядку позовного провадження, процедура якого визначена розділами І - ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.4 ст.117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

За приписами пунктів 3.1, 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17 жовтня 2012 року №9 (із змінами і доповненнями) частина четверта статті 117 Господарського процесуального кодексу містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті, які слід розглядати за правилами Господарського процесуального кодексу України у межах вже розглянутої справи, у разі:

- якщо його видано помилково;

- якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Отже, враховуючи імперативні приписи ст.124 Конституції України та ст.115 Господарського процесуального кодексу України щодо обовязковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, норма ч.4 ст.117 Господарського процесуального кодексу України визначає можливість припинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, лише внаслідок наявності для цього безумовних і безспірних підстав, тобто є процедурною нормою, що врегульовує правовідносини між боржником і стягувачем на стадії виконання рішення, втім не встановлює процесуального механізму вирішення судом спору про право на цій стадії господарського процесу.

Таким чином колегія суддів зазначає, що обставини, на підставі яких господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню, мають бути безспірними та безпосередньо засвідчувати факт припинення зобов'язань боржника, адже в іншому випадку між сторонами з цього приводу виникає спір про право, який не можливо вирішити лише шляхом застосування процесуальної норми.

Відтак, оскільки стягувачем за наказом не визнається право боржника, яке він вважає набутим на підставі приписів ч.13 ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (в редакції Закону України від 14.05.2015 №423-VIІІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України") на списання в односторонньому порядку штрафних та фінансових санкцій, а зобовязання з їх оплати за спірним наказом припиненим, між сторонами існує спір про відповідне право, який до його вирішення в загальному порядку та встановлення судом обставин наявності/відсутності вказаного права, позбавляє господарський суд підстав для застосування приписів ч.4 ст.117 Господарського процесуального кодексу України до судового наказу в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Вищезазначене господарський суд не врахував, не прийняв до уваги, що Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" не встановлює автоматичного погашення штрафних та фінансових санкцій без проведення попередньої роботи з реструктуризації існуючої заборгованості за спожитий природний газ.

З огляду на викладене, підстави для визнання наказу господарського суду Кіровоградської області від 02 лютого 2015 року у справі №912/3128/14 таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Таким чином, ухвала господарського суду Кіровоградської області від 25 грудня 2015 року у справі №912/3128/14 підлягає скасуванню на підставі ч.1 п.4 ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.49, 99, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ задовольнити.

Ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 25 грудня 2015 року у справі № 912/3128/14 скасувати.

В задоволенні заяви Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради, м. Олександрія Кіровоградської області від 19 листопада 2015 року про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу господарського суду Кіровоградської області від 02 лютого 2015 року у справі №912/3128/14 відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради (вул. 50 років Жовтня, 32-а, м. Олександрія, Олександрійський район, Кіровоградська область, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 378 грн. 00 коп. Видати наказ.

Видачу наказу доручити господарському суду Кіровоградської області.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя О.М. Виноградник

Суддя Г.К. Дмитренко

(Дата підписання постанови в повному обсязі 26.02.16 р.)