ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Справа № 12/163-3031

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Данко Л.С.

Орищин Г.В.

розглянув апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, м. Кременець б/н від 12.12.2008р.

на рішення господарського суду Тернопільської області від 17.11.2008р.

у справі № 12/163-3031

за позовом: Кременецької міської ради, м. Кременець

до відповідача: суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, м. Кременець

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 02.12.2005р.

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з»явився;

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 18.01.2016р. у справі №12/163-3031 внесено зміни у склад колегії та сформовано її у наступному складі: головуючий суддя Галушко Н.А., судді Данко Л.С., Орищин Г.В.

Представники сторін в судове засідання не з"явились, своїм правом на участь у судовому розгляді не скористались, причин нез"явлення суду не повідомили, хоча належним чином сторони повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17.11.2008р.у справі №12/163-3031 (суддя Скрипчук О.С.) задоволено позовні вимоги Кременецької міської ради: визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 02.12.2005р., який укладено між Кременецькою міською радою та підприємцем ОСОБА_2; стягнено з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 на користь Кременецької міської ради 85,00грн. в повернення сплаченого державного мита, 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що правовою підставою для визнання недійсним договору оренди землі від 02.12.2005 року є у відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу та постанова Кременецького районного суду Тернопільської області від 19.12.2006 року, якою скасовано рішення сесії Кременецької міської ради від 02.06.2005 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр.. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1» та рішення сесії Кременецької міської ради від 14.11.2005 року «Про надання в оренду земельної ділянки приватному підприємцю ОСОБА_2 в АДРЕСА_1».

Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу б/н від 12.12.2008р., в якій просить скасувати рішення суду. Зокрема, скаржник стверджує, що при прийняті рішення господарським судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а також не взято до уваги той факт, що постанова Кременецького районного суду від 19.12.2006 року, на підставі якої господарський суд Тернопільської області визнав недійсним договір оренди від 02.12.2005 року, оскаржено в судовому порядку в касаційну інстанцію.

Також, скаржник посилається на те, що останній був неналежним чином повідомлений про час та дату судового розгляду, в зв»язку із чим не мав можливості подати заперечення на позов і надати відповідні докази, чим порушено процесуальні права скаржника.

Кременецька міська рада у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду щодо визнання недійсним договору оренди є обгрунтованим, судом правильно застосовано норми матеріального права, оскільки рішення міської ради від 02.06.2005р. «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,05га гр. ОСОБА_2.» та рішення міської ради від 14.11.2005р. «Про надання в оренду земельної ділянки ОСОБА_2.» на підставі яких укладено договір оренди земельної ділянки, скасовано постановою Кременецького районного суду від 19.12.2006р.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16.01.2013р. зупинялось провадження у справі №12/163-3031 до завершення розгляду Вищим адміністративним судом України касаційної скарги ОСОБА_2 на постанову Кременецького районного суду від 19.12.2006р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2012р. у справі за позовом гр.. ОСОБА_3 до Кременецької міської ради, за участю третьої особи на стороні відповідача гр.. ОСОБА_2 про скасування рішення сесії Кременецької міської ради від 02.06.2005 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр.. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1» та рішення сесії Кременецької міської ради від 14.11.2005 року «Про надання в оренду земельної ділянки приватному підприємцю ОСОБА_2 в АДРЕСА_1», що були підставою для укладення спірного договору оренди земельної ділянки.

15.01.2016 р. на адресу Львівського апеляційного господарського суду надійшов лист Кременецького районного суду № 115/5/2016 від 12.01.2016 р. разом із належним чином завіреною копією ухвали Вищого адміністративного суду України від 09.07.2015 р. у справі № К/9991/64727/12 за результатом розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 на постанову Кременецького районного суду від 19.12.2006р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2012р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Кременецької міської ради, третьої особи - ОСОБА_2, про скасування рішень сесії Кременецької міської ради.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18.01.2016р. поновлено провадження у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

як вбачається із матеріалів справи, 02 грудня 2005 року між Кременецькою міською радою (орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення в АДРЕСА_1, загальною площею 500 кв.м. (а.с.6-10).

Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 19.12.2006р. за позовом гр. ОСОБА_3 до Кременецької міської ради, за участю третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_2 встановлено, що рішенням сесії Кременецької міської ради Тернопільської області від 2 червня 2005 року третій особі по даній справі ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,05 га в оренду терміном на 40 років для обслуговування придбаного приміщення за рахунок земель Кременецького комбінату хлібопродуктів в АДРЕСА_1 (пункт 1).

Окрім того, рішенням сесії Кременецької міської ради Тернопільської області від 14 листопада 2005 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 40 років для обслуговування викупленої нежитлової будівлі ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 йому ж передано в оренду земельну ділянку площею 0,05 га терміном на 20 років для обслуговування зазначеної будівлі (пункти 1, 2).

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог та наявність правових підстав для визнання недійсним договору оренди від 02.12.2005р. посилається на те, що вищезазначеною постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 19.12.2006р. за позовом гр. ОСОБА_3 до Кременецької міської ради, за участю третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_2 було встановлено, що Кременецькою міською радою при прийнятті зазначених вище рішень порушено права ОСОБА_3 як власника комплексу будівель комбінату хлібопродуктів в АДРЕСА_1, оскільки Кременецька міська рада не зазначила про вилучення в попереднього землекористувача земельної ділянки в зв'язку з передачею такої в оренду третій особі під'їзної дороги, яка знаходиться на балансі в попереднього землекористувача. Також Кременецькою міською радою не було враховано вимоги Державних будівельних норм України «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України ДБН 79-92», затверджених наказом Держбуду України від 24 березня 1992 року № 37, а саме: «Відстань від межі суміжної ділянки до стін житлового будинку або господарської споруди слід приймати не менше 1 м. Конструкції будинків та споруд, що виступають, не повинні перетинати межі сусідніх ділянок» (пункт 2.20). було порушено вимоги земельного законодавства, не враховані права та інтереси гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як власників нежитлових приміщень. Також не враховано вимоги Державних будівельних норм та не з'ясовано і не зазначено у рішенні питання щодо вилучення земельної ділянки у попереднього землекористувача.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про протиправність оспорюваних рішень Кременецької міської ради оскільки останнім не було враховано усі обставини, що мають значення для прийняття вказаних рішень, не дотримано принципу рівності перед законом, розсудливості, пропорційності, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям на досягнення якого спрямовані ці рішення, не враховано право особи на участь у процесі прийняття рішення. Вказані порушення норм законодавства слугували правовими підставами для Кременецького районного суду для скасування вищезазначених рішень Кременецької міської ради.

Зазначену постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 19.12.2006р. залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2012р. (справа №57399/09/9104) та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.07.2015р. (справа №К/9991/64727/12).

Згідно із ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.124 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договору оренди) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно доч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У відповідності до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За таких обставин, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що враховуючи скасування судом, передбаченого ст. 124 Земельного кодексу України рішення відповідного органу місцевого самоврядування - рішення Кременецької міської ради від 14.11.2005р. «Про надання в оренду земельної ділянки приватному підприємцю ОСОБА_2 в АДРЕСА_1», яке було підставою для укладення договору оренди землі комунальної власності, наявні правові підстави підстав для визнання недійсним договору оренди землі від 02.12.2005р.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Скаржником не подано суду достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували вимоги, заявлені в апеляційній скарзі.

Не береться до уваги посилання скаржника на те, що суд першої інстанції в забезпечення принципу змагальності сторін не створив необхідні умови для реалізації прав сторін на повне та об'єктивне з'ясування обставин справи, оскільки відповідач був належно повідомленим про час та місце розгляду справи, розгляд справи за клопотанням відповідача відкладався, останній в судове засідання суду першої інстанції не з»явився, а отже скористався наданим йому правом на власний розсуд (а.с.4).

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Судовий збір за розгляд даної справи, відповідно до ст.49 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.11.2008р.у справі №12/163-3031 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 22.02.2016р.

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Данко Л.С.

Суддя Орищин Г.В.