ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2016 р.Справа № 922/6476/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Ворота", м. Харків в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ОСОБА_1 Ворота" ОСОБА_2
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Балпол", м. Харків
про стягнення коштів в сумі 278463,28 грн.
за участю представників:

позивача: ОСОБА_3, довіреність №15 від 07.12.2015 р.,

відповідача: ОСОБА_4, довіреність № б/н від 01.02.2016р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 Ворота» в особі повноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ОСОБА_1 Ворота» ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Балпол» - про стягнення заборгованості за кредитним договором №187 про надання кредиту за овердрафтом у розмірі 278463,28 грн., з яких 160120,88 грн. заборгованості за кредитом; 88465,70 грн. заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами; 26294,62 грн. пені за простроченою заборгованістю за кредитом; 3582,08 грн. пені за простроченою заборгованістю за відсотками. Окрім того, позивач просить суд покласти на відповідача втрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за кредитним договором №187 про надання кредиту за овердрафтом.

В судовому засіданні 25 січня 2016 року було оголошено перерву до 08 лютого 2016 року, яку було продовжено до 10 лютого 2016 року.

В судовому засіданні 10 лютого 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 10 лютого 2016 року проти задоволення позовних вимог заперечувала, пояснила, що факт користування кредитними коштом у формі овердрафту відповідач не заперечує, однак матеріали справи не підтверджується розмір отриманого відповідачем кредиту. Так, відповідач вважає, що підставами для відмови в задоволенні позову є те, що виписками з банківського рахунку не підтверджується факт отримання кредиту та його розмір; позивачем порушено досудовий порядок врегулювання спору за кредитним договору; банківські рахунки АТ «ОСОБА_1 Ворота» є закритими у звязку з ліквідацією банку, а нові реквізити для сплати кредитних коштів відповідачу не були повідомлені.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

11 жовтня 2011року між позивачем (як банком) та відповідачем (як позичальником) було укладено договір про надання кредиту за овердрафтом (далі кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору (з урахуванням останнього договору про зміни №3 від 01.10.2013 р.), банк, за наявності вільних кредитних ресурсів, зобовязується з 11 жовтня 2011 року по 28 вересня 2014 року надати позичальнику кредит у формі овердрафта: здійснювати списання коштів з поточного рахунку №7343 позичальника за його платіжними дорученнями понад їх залишок на указаному рахунку в сумі 250000,00 грн. (ліміт), а позичальник зобовязується повернути заборгованість за кредитом у строк не пізніше 28 вересня 2014 року та сплачувати проценти за користування ним відповідно до нижченаведеного: за наявності безперервного дебетового залишку від 1 до 3 днів включно 18%; за наявності безперервного дебетового залишку від 4 до 7 днів включно 19%; за наявності безперервного дебетового залишку від 8 до 14 днів включно 20%; за наявності безперервного дебетового залишку від 15 до 21 днів включно 22%; за наявності безперервного дебетового залишку від 22 до 28 днів включно 24%; за наявності безперервного дебетового залишку від 29 і більше 26%.

Згідно з п. 1.2 кредитного договору, поточна заборгованість за кредитом не може перевищувати суми ліміту.

В пункті 1.3 кредитного договору сторони домовились, що кредит надається з метою поповнення оборотних коштів позичальника.

З положень п. 2.1 кредитного договору вбачається, що сторони дійшли згоди, що за користування кредитом банк, не рідше одного разу на місяць, нараховує проценти на рахунок №7343, а позичальник у строк до 25 числа (включно) кожного поточного місяця (включаючи місяць надання кредиту, якщо кредит було надано до 20 числа включно), а також на день закінчення строку дії договору, сплачує проценти банку за період з 21 числа попереднього місяця (у місяці надання кредиту з дня фактичного надання кредиту) по 20 число поточного місяця включно (або по день, що передує дню повного погашення кредиту) на рахунок №7343. У місяці повного повернення кредиту строком сплати процентів є день повного повернення кредиту.

Відповідно до п. 2.2 кредитного договору, банк нараховує проценти за користування кредитом із дня фактичного надання кредиту до дня, який передує дню повного погашення кредитної заборгованості, застосовуючи при цьому метод «факт/факт». У випадку несплати нарахованих процентів у встановлений строк наступного робочого дня вони вважаються простроченими і відображаються банком на рахунку прострочених процентів №2069*. У разі, якщо позичальник користувався овердрафтом протягом одного операційного дня і в той же день повністю або частково погасив заборгованість за ним, відсотки нараховуються та сплачуються за повні хвилини фактичного користування овердрафтом.

Згідно з п. 2.3 кредитного договору, проценти є платою за користування кредитом і сплачуються за весь час користування кредитом до дня його фактичного повернення, у тому числі і після закінчення строку, на який було надано кредит.

Пунктом 2.4 кредитного договору сторони встановили, що за користування кредитом після закінчення строку, на який було надано кредит (з урахуванням додаткових угод до договору), проценти сплачуються позичальником за ставкою, на 20 процентних пунктів вищою, ніж та, яка визначена у п. 1.1 договору.

В пункті 2.6 кредитного договору сторони передбачили право банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку за користування кредитом.

Позивач стверджує, що відповідач неналежним чином виконав свої грошові зобовязання щодо повернення отриманих кредитних коштів, що призвело до виникнення заборгованості за кредитом в сумі 248586,58 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом в сумі 160120,88 грн., простроченої заборгованості по відсоткам в сумі 88465,70 грн.

Відповідно до п. 5.1.1 кредитного договору, у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого п. 1.1 договору, та/або строків сплати процентів, комісій, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки на рахунок №0001. У разі, якщо заборгованість позичальника перед банком виражена в іноземній валюті розмір пені розраховується від гривневого еквіваленту заборгованості позичальника, який (еквівалент) розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти станом на дату розрахунку такої пені.

На підставі викладеного пункту кредитного договору позивач нарахував відповідачу пеню за простроченою заборгованістю за кредитом в сумі 29294,62 грн., пеню за простроченою заборгованістю за відсотками в сумі 3582,08 грн.

Позивач стверджує, що відповідач неналежним чином виконав свої зобовязання по сплаті заборгованості за кредитом, відсотків та пені, що зумовило звернення з позовом у даній справі до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Матеріали справи свідчать, що на підставі кредитного договору у сторін виникли взаємні зобовязання з надання та повернення кредитних коштів, сплати відсотків за змінюваною ставкою.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як свідчить наявна в матеріалах справ банківська виписка (арк.с. 101), відповідач в період з 11.10.2011 р. по 08.12.2015 р. отримав від позивача на підставі кредитного договору кредит у форму овердрафту, а саме використав з погодженого в кредитному договорі рахунку №7343 кошти в сумі 160120,88 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору (з урахуванням останнього договору про зміни №3 від 01.10.2013 р.), а позичальник зобовязується повернути заборгованість за кредитом у строк не пізніше 28 вересня 2014 року.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів повернення кредиту у формі овердрафту в сумі в сумі 160120,88 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив своє грошове зобовязання перед позивачем щодо повернення кредитних коштів в сумі 160120,88 грн.

Наявна в матеріалах справи банківська виписка (арк.с. 72-100) свідчить, що в період з 11.10.2011 р. по 08.12.2015 р. відповідач за користування кредитом у формі овердрафту мав сплатити позивачу відсотки в сумі 88465,70 грн.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи наведені вище положення кредитного договору, суд дійшов висновку, що позивач правомірно здійснив нарахування відповідачу відсотки за користування кредитними коштами в сумі 88465,70 грн. (за період з 11.10.2011 р. по 08.12.2015 р.).

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів сплати відсотків за користування кредитом у формі овердрафту в сумі 88465,70 грн. (за період з 11.10.2011 р. по 08.12.2015 р.).

На підставі викладеного, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у формі овердрафту в сумі 160120,88 грн., заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами в сумі 88465,70 грн., є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення пені, нарахованої за прострочення відповідачем своїх грошових зобовязань з повернення кредитних коштів та сплати відсотків, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Сторони домовились в п. 5.1.1 кредитного договору, що у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого п. 1.1 договору, та/або строків сплати процентів, комісій, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки.

Суд, враховуючи викладене вище та прострочення відповідачем грошового зобовязання за договором, перевіривши розмір пені на предмет відповідності вимогам договору, чинного законодавства України, зокрема, ст.ст. 253-255, ч. З ст. 549 ЦК України, ст.ст. 230-232 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" , дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені нарахованої за прострочення відповідачем своїх грошових зобовязань з повернення кредитних коштів в сумі 26294,62 грн. та пені нарахованої за прострочення сплати відсотків в сумі 3582,08 грн. станом на 08.12.2015 р., є законними, обґрунтованими, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечення відповідача з приводу неможливості підтвердження факту отримання кредиту в формі овердрафту в сумі 160120,88 грн. виписками з банківського рахунку є безпідставними та необґрунтованими. Так, в п. 6.13 кредитного договору сторони домовились, що письмовим доказом невиконання зобовязань позичальника, зокрема, є виписки про стан рахунку.

Оскільки відповідачем доказів в спростування факту отримання кредиту у формі овердрафту в сумі 160120,88 грн. не надано, достовірність наданих позивачем банківських виписок відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не спростовано - банківські виписки, засвідчені підписом представника банку та печаткою, підтверджують факт отримання відповідачем кредиту у формі овердрафту в сумі 160120,88 грн.

Позиція відповідача з приводу порушення позивачем досудового порядку врегулювання спору за кредитним договору, як підстава для відмови в задоволенні позовних вимог, є юридично неспроможною, оскільки досудове врегулювання спору (в тому числі в претензійному порядку) - є правом, а не обовязком особи, а визначене п. 6.11 кредитного договору право сторін на досудове врегулювання спору не є обмеженням юрисдикції суду і права позивача на судовий захист.

Факт закриття банківських рахунків АТ «ОСОБА_1 Ворота» також не свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, як на те посилається відповідач, оскільки останнім не надано доказів, які б свідчили про перешкоджання даних обставин вчасній сплаті грошових коштів.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України. Даною нормою визначено, що судовий збір при задоволенні позову покладається відповідача. Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі, а саме в сумі 4176,96 грн.

З огляду на наведене, відповідно до ст.ст. 175, 231-232 ГК України, ст.ст. 509, 526, 530, 549-552, 610-612, 625, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 38, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Балпол» (61060, АДРЕСА_1, ) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Ворота (61166, м. Харків, пр. Леніна, 36, ) заборгованість за кредитним договором №187 про надання кредиту за овердрафтом у розмірі 278463,28 грн. (з яких 160120,88 грн. заборгованості за кредитом; 88465,70 грн. заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами; 26294,62 грн. пені за простроченою заборгованістю за кредитом; 3582,08 грн. пені за простроченою заборгованістю за відсотками), судовий збір в сумі 4176,96 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_5