КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2016 р. Справа№ 910/9266/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: ОСОБА_1., довіреність № 970 від 18.09.2015,

відповідача 1: Литвин В.В., довіреність б/н від 17.05.2015,

відповідача 2: Шостак М.О., довіреність б/н від 17.02.2016.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД"

на рішення господарського суду м. Києва від 09.09.2014

у справі № 910/9266/14 (суддя Котков О.В.)

за позовом ОСОБА_5

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД"

про визнання недійсним правочину

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД" про визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого приміщення АДРЕСА_1 від 17.07.2001 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД", який було посвідчено державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Леонтьєвою Н.Й. та зареєстровано в реєстрі за № 5с-1054.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 у справі № 910/9266/14 позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу жилого приміщення АДРЕСА_1 від 17.07.2001 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД", який було посвідчено державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Леонтьєвою Н.Й. та зареєстрований в реєстрі за № 5с-1054.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" (ідентифікаційний код 19034776, адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївський узвіз, буд. 26), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь ОСОБА_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, судові витрати - 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 у справі №910/9266/14 скасувати повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянтом зазначено про неодноразове звернення ОСОБА_5. з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого приміщення АДРЕСА_1 від 17.07.2001 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД", який було посвідчено державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Леонтьєвою Н.Й. та зареєстровано в реєстрі за № 5с-1054, що підтверджується рішенням Господарського суду м. Києва від 01.09.2008 у справі №31/199, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.02.2014 у справі №756/8513/13-ц та ухвалою Апеляційного суду м. Києва у вказаній справі.

Також, апелянтом зазначено, що всупереч вимог ст. 27 ГПК України судом першої інстанції під час розгляду справи не було залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, а саме не було залучено нотаріуса Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Леонтьєву Н.Й., оскільки державний нотаріус на час укладення спірного правочину діяв від імені держави Україна, відповідно до ст.ст 1, 3 Закону України "Про нотаріат".

Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що на сьогоднішній день в провадженні відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві перебуває виконаче провадження за рішенням Вищого адміністративного суду України у справі №2/45 про стягнення з ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" заборгованості перед бюджетом, в межах якого державним виконавцем на АДРЕСА_1 накладено арешт і триває виконання рішення суду. Однак судом першої інстанції даний факт не було взято до уваги, а ДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві всупереч вимог ст. 27 ГПК України не було залучено в якості третьої особи без самостійних вимог.

Як зазначив скаржник, судом не було витребувано та досліджено нотаріальну справу щодо договору купівлі-продажу жилого приміщення АДРЕСА_1 від 17.07.2001, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД", який було посвідчено державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Леонтьєвою Н.Й. та зареєстровано в реєстрі за № 5с-1054 та не досліджено документи, на підставі яких державний нотаріус засвідчив спірний договір.

Також, апелянтом зазначено, що судом не витребувано у Подільського районного реєстраційного відділу реєстраційну справу ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД", хоча в матеріалах справи відсутній його статут. Як зазначає скаржник, в матеріалах справи наявні установчий договір ТОВ "Торговий дім "BЭMA.LTD", статут ТОВ "Торговий дім "BЭMA.LTD", а також відомості про те, що ТОВ "Торговий дім "BЭMA.LTD" змінило назву на ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" на підставі протоколу №3 від 28.11.1992, однак в матеріалах реєстраційної справи відсутній даний протокол, а також нова редакція статуту ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД". Однак, копія статуту наявна в матеріалах цивільної справи №756/8513/13-ц про визнання недійсним спірного договору, яка розглядалась Оболонським районним судом м. Києва, і на який посилається зазначений суд при прийнятті рішення, відрізняється від статуту, наявного в матеріалах справи.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційний господарський суд в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 у справі №910/9266/14 відмовити повністю, оскаржуване рішення залишити без змін, з огляду на його законність та обгрунтованість.

Відповідач 1 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу просив апеляційний господарський суд відмовити ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" в задоволенні апеляційної скарги, рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 у справі №910/9266/14 залишити без змін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/9266/14 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Андрієнка В.В., суддів Буравльова С.І., Шапрана В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 у справі №910/9266/14. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 02.02.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 розгляд справи №910/9266/14 відкладено на 18.02.2016 у зв'язку із нез'явленням в судове засідання представників сторін.

Через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД" надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій останній просить провадження у справі №910/9266/14 закрити у зв'язку із спливом позовної давності. У прийнятті позову громадянина України ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД" про визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого приміщення № АДРЕСА_1 від 17.07.2001 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД", який було посвідчено державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Леонтьєвою Н.Й. та зареєстровано в реєстрі за № 5с-1054, відмовити у зв'язку із спливом позовної давності. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 у справі №910/9266/14. Відповідно до змісту вказаної заяви відповідачем 2 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 223 Господарського кодексу України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальний строк позовної давності становить три роки, а спірний договір було укладено 17.07.2001 року, тобто строки позовної давності позивачем були пропущені.

Відповідно до п. 2.1 постанови №10 Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції. Така неможливість була доведена у заяві про відновлення строку на апеляційне оскарження від 21 вересня 2015 року.

Також відповідач 2 зазначив, що твердження позивача ОСОБА_5 про те, що він дізнався про укладення договору купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_1 від 17.07.2001 року в 2013 році не відповідає дійсності. Це підтверджується тим, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 27.10.1999 року був укладений між громадянином ОСОБА_8, який є представником ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" та ОСОБА_5, як представником ТОВ "БІК ПСП.ЛТД". Крім того, ОСОБА_5 як засновник ТОВ "БІК ПСП.ЛТД" не міг не знати про укладання оскарженого договору, оскільки у нього був вільний доступ до будь-яких документів ТОВ "БІК ПСП.ЛТД" і це його право передбачене Статутом товариства. Крім того, відповідно до Статуту ТОВ "БІК ПСП. ЛТД" мала бути створена контрольно-ревізійна комісія про діяльність якої ОСОБА_5 як засновник мав знати і бути ознайомленим з її діяльністю.

Розглянувши вказану заяву про застосування строків позовної давності, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку про відсутність підстав для її задоволення. При цьому суд керувався наступним.

Відповідно до статті 256 Цивільного Кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного Кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що про спірний договір позивач дізнався лише у 2013 році, коли вирішив реалізувати передбачене ч. 2 ст. 148 ЦК України та п. 11.2 Статуту ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" право учасника на одержання вартості частини майна товариства пропорційно розміру частки позивача в статутному капіталі товариства.

З метою з'ясування складу та вартості належного товариству майна, перед тим як повідомити товариство про вихід, позивач попередньо звернувся до директора ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" з проханням надати йому можливість ознайомитись з документами товариства.

Враховуючи значний обсяг первинної документації, директор ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" за актом приймання-передачі від 07.03.2013 передав позивачу документи, що підтверджують склад майна товариства, зокрема щодо прийняття в експлуатацію домоволодіння АДРЕСА_1 з договорами купівлі-продажу приміщень (копія наявна в матеріалах справи).

Ознайомлюючись з одержаними документами, позивач дізнався, що 17.07.2001 було відчужено житлове приміщення під НОМЕР_2, загальною площею 137,9 м.кв., у належному товариству домоволодінні АДРЕСА_1.

Крім того, позивачем у відзиві на апеляційну скаргу було зазначено, що про порушення своїх прав у зв'язку із вчиненням спірного правочину він дізнався лише 07.03.2013, в день коли одержав для ознайомлення копію договору купівлі-продажу жилого приміщення № АДРЕСА_1 від 17.07.2001 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД", який було посвідчено державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Леонтьєвою Н.Й. та зареєстровано в реєстрі за № 5с-1054. За таких обставин, позивач звернувся з позовом до Оболонського районного суду м. Києва, а після скасування Апеляційним судом міста Києва рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.02.2014 у справі №756/8513/13-ц, з мотивів непідсудності корпоративного спору, до Господарського суду міста Києва.

Отже, враховуючи вищенаведене, строк позовної давності для звернення до суду позивачем не пропущено.

Крім того, частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Оскільки заява про застосування строків позовної давності в суді першої інстанції подана не була, тому підстави для задоволення вказаної заяви судом апеляційної інстанції відсутні.

Представник позивача в судовому засіданні, яке відбулось 18.02.2016, просив апеляційний господарський суд у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД" відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні, яке відбулось 18.02.2016, просив апеляційний господарський суд у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД" відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача 2 (апелянта) в судовому засіданні, яке відбулось 18.02.2016, підтримав апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД" та просив апеляційний господарський суд її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 липня 2001 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" (відповідач 1, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД" (відповідач 2, покупець) було укладено договір купівлі-продажу жилого приміщення (далі - Договір або Спірний договір або Оспорюваний договір), відповідно до п. 1 якого, продавець продав, а покупець купив житлове приміщення НОМЕР_2, що знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 137,9 м кв., в тому числі жилою - 96,5 м кв.

Позивач стверджував, що на момент укладення Договору, президент компанії ОСОБА_10, який підписував його від імені ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД", перевищив межі своїх повноважень, адже Статутом відповідного товариства не передбачено право Президента укладати договори відчуження майна товариства (копія статуту в міститься в матеріалах справи).

Крім того, позивач наголошував на тому, що загальними зборами учасників ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" рішення про погодження укладення Договору чи надання президенту повноважень щодо укладення Спірного договору не приймалось, тому підпис на Спірному договорі не скріплений печаткою ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД", у зв'язку з чим, позивач просив суд визнати Договір, укладений між відповідачами, недійсним.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, виходячи із вимог частини першої вказаної статті правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків. (абз. 4 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Положеннями ст. 145 Цивільного кодексу України передбачено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариств.

Згідно з п. 5.2 статуту відповідача 1 президент є розпорядником кредитів, має право першого підпису на фінансових документах Товариства, користується правом законодавчої ініціативи в межах статуту Товариства та питань, які не мають відношення до компетенції зборів учасників Товариства, контролює роботу Генерального директора та дирекції Товариства.

Таким чином, статутом відповідача 1 визначено вичерпний перелік повноважень Президента та не передбачено, зокрема, прав Президента щодо відчуження нерухомого майна товариства.

Доказів прийняття Загальними зборами рішення про погодження укладення Договору чи надання президенту повноважень щодо укладення Спірного правочину суду не надано, що свідчить про відсутність станом на 17.07.2001р. у президента повноважень на укладення Договору, та, в цілому, вказує про порушення ст. 145 Цивільного кодексу України та недотримання ст. 203 Цивільного кодексу України при укладанні вказаного вище правочину.

Крім того, суд звертає увагу, що положеннями ст. 5 Цивільного кодексу України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Як вбачається з матеріалів справи, Спірний договір було укладено 17.07.2001 року, тобто до набрання чинності ЦК України. Отже, на момент укладення договору діяв ЦК Української РСР (в редакції 1963р.), положеннями якого встановлено, що підписання особою (органом юридичної особи) угоди без відповідних повноважень, а також з порушенням наданих їй повноважень, згідно зі ст.ст. 48, 63 ЦК УРСР 1963 року, є підставою для визнання укладеної угоди недійсною як такої, що не відповідає вимогам закону.

Крім того, нормою ст. 25 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла на момент укладання спірного договору, встановлено, що юридична особа діє на підставі статуту.

Законом України "Про господарські товариства", у редакції станом на час укладення Спірного договору, передбачено, що товариство з обмеженою відповідальністю створюється і діє на підставі установчого договору та статуту.

Судом встановлено, що статутом відповідача 1 не передбачено право Президента відчужувати нерухоме майно товариства.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням обставин порушення встановленої статутом відповідача 1 процедури укладення Договору та, як наслідок, відсутності у президента повноважень на укладення Спірного договору, приймаючи до уваги, що недійсною є угода, укладена юридичною особою в суперечності з встановленими цілями її діяльності, з огляду на те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, суд зазначає, що скаржник в апеляційній скарзі посилався на неодноразове звернення ОСОБА_5. з позовом про визнання недійсним спірного договору до Господарського суду м. Києва та Оболонського районного суду м. Києва, в підтвердження чого апелянтом надано до матеріалів справи рішення господарського суду м. Києва від 01.09.2008 у справі № 31/199 та рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.02.2014 у справі №756/8513/13-ц, якими ОСОБА_5 було відмовлено в задоволенні аналогічних позовних вимог.

Щодо зазначених посилань скаржника, слід відзначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням господарського суду м. Києва від 01.09.2008 відмовлено ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" в задоволенні позовних вимог до ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" про розірвання договору, який визнаний недійсним оскаржуваним рішенням Господарського суду м. Києва від 09.09.2014. Підставою заявленого ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" позову було невиконання зобов'язань взятих ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД", щодо проведення розрахунків за житлову площу, про, що прямо зазначено у вступній частині рішення господарського суду м. Києва від 01.09.2008.

Таким чином, позивачем у вищевказаній справі була юридична особа, а не ОСОБА_5, предмет і підстави позову суттєво відрізнялись від предмету і підстав заявленого позову до господарського суду м. Києва за яким винесено рішення від 09.09.2014, а тому посилання на рішення господарського суду м. Києва від 01.09.2008 є необґрунтованим.

Щодо рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.02.2014 у справі №756/8513/13-ц та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 23.04.2014 у вказаній справі (копії яких містяться в матеріалах справи) слід зазначити наступне.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.02.2014 у справі №756/8513/13-ц, було відмовлено ОСОБА_5 в задоволенні його позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого приміщення і який був предметом розгляду в рішенні господарського суду м. Києва від 09.09.2014 з тим же самим предметом позову та майже однаковими підставами позову, однак дане рішення було скасовано ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23.04.2014, а провадження у справі №756/8513/13-ц було закрито, у зв'язку з тим, що справа підсудна розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки цей спір є корпоративним.

З огляду на вищевикладене, позивач звернувся із вказаним позовом до Господарського суду м. Києва, яким було прийнято оскаржуване рішення.

Посилання скаржника на те, що всупереч вимог ст. 27 ГПК України судом першої інстанції під час розгляду справи не було залучено нотаріуса Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Леонтьєву Н.Й. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, судом апеляційної інстанції до уваги не береться, оскільки залучення нотаріуса в якості третьої особи не впливає на законність прийнятого рішення, оскільки позовні вимоги до нотаріуса не заявлялись. Крім того, суд не зобов'язаний залучати до участі у справі про визнання недійсною угоди нотаріуса, що посвідчував спірний правочин. Теж саме стосується і витребування нотаріальної справи, оскільки вказуючи в апеляційній скарзі на те, що судом не було витребувано нотаріальну справу, скаржником не зазначено, які саме обставини справи можуть бути підтверджені або спростовані наявними в ній документами.

Посилання ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" на матеріали виконавчого провадження, які знаходяться в ДВС Оболонського районного управління юстиції відносно стягнення заборгованості з ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" та про накладення арешту на спірне житлове приміщення АДРЕСА_1 непідтверджені жодним належним доказом (постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про добровільне чи примусове виконання рішення суду, постанова про накладення арешту на майно), тому не можуть братися судом до уваги.

Щодо посилання апелянта на те, що судом не було витребувано у Подільського районного реєстраційного відділу реєстраційну справу ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД", хоча в матеріалах справи відсутній його статут, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, копія статуту ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД", зареєстрованого 23.02.2006 р. (остання редакція), була додана до позовної заяви та міститься в матеріалах справи. Також, наявна в справі і копія Статуту ТОВ "Торговий дім "BЭMA.LTD" 1992 року (перейменовано у ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" згідно рішення зборів часників 28.11.1992 р. - також наявний в матеріалах справи), який був чинним на момент укладення спірного договору, і який був предметом оцінки як у Господарському суді м. Києва, так і в Оболонському районному суді м. Києва.

Також, посилання скаржника на те, що копія Статуту відповідача 1 наявна в матеріалах справи, відрізняється від статуту, наданого до Оболонського районного суду м. Києва, є необґрунтованими, оскільки зазначені в рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 27.02.2014 пункти 5.2 та 5.7 повністю відповідають за своїм змістом пунктам, вказаним в оскаржуваному рішенні, а самі Статути є ідентичними.

Крім того, господарським судом не вирішувалось питання про повернення майна (реституцію), а тому наявність чи відсутність арешту на АДРЕСА_1 не має значення для правильного вирішення даної справи, оскільки предметом розгляду у справі №910/9266/14 є оцінка законності (дійсності) правочину, а не витребування майна з чужого незаконного володіння чи визнання права власності на нього.

Беручи до уваги вищенаведене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 у справі №910/9266/14 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД" задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 у справі №910/9266/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД" - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/9266/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран