РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016Справа №910/6/16

За позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг"
простягнення 7 535,16 грн.
Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

від позивача:ОСОБА_2 (представник за довіреністю від 02.09.2013);
від відповідача:не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг" заборгованості у розмірі 7 535,16 грн за договором від 18.07.2014 № 0285/14 на перевезення вантажів автомобільним транспортом по Україні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/6/16 та призначено розгляд справи на 09.02.2016.

В судове засідання 09.02.2016 з'явився представник позивача, який надав в матеріали справи документи на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі.

Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та інші документи на підтвердження своєї правової позиції не подав, позовні вимоги не спростував. Про дату, час та місце судового засідання у справі відповідач повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, підписаним представником відповідача 19.01.2016.

Оскільки відповідач вважається таким, що повідомлений про час і місце розгляду справи судом, а матеріали справи містять достатні докази для всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив позов задовольнити з підстав невиконання відповідачем договірних зобов'язань з оплати транспортних послуг.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг" (експедитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник) укладено договір-угоду № 0285/14 на перевезення вантажів автомобільним транспортом по Україні (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору експедитор, від імені і за рахунок коштів третьої сторони - замовника, залучає перевізника для доставки вантажів автомобілями в міських, міжміських повідомленнях. Експедитор діє на підставі договору доручення з замовником.

Згідно з п.п. 1.2, 1.3, 1.4 договору перевізник доставляє заявлені експедитором вантажі. Експедитор оплачує послуги перевізника із коштів, що поступають від замовника на узгоджених нижче умовах. Всі істотні умови перевезення обговорюються в замовленні і є невід'ємною частиною цього договору.

Експедитор здійснює оплату послуг перевізника із коштів, що надходять від замовника, за відрахуванням своєї експедиторської винагороди протягом 20-ти календарних днів з дня отримання від перевізника усіх необхідних документів, указаних в пункті 3.13 цього Договору, якщо інші умови оплати не обговорені замовленням. (п. 6.1 договору).

Відповідно до транспортного замовлення № 11379.12.14 від 29.12.2014 на перевезення вантажу відповідно до договору № 0285/14 від 18.07.2014, перевізнику було доручено доставити вантаж (маталопрокат) з м. Запоріжжя до м. Києва, вартість послуг визначена в сумі 5 300,00 грн, умови оплати: оплата проводиться протягом 7 банківських днів після отримання оригіналів документів: рахунок, акт, податкова, ттн.

Позивач як перевізник належним чином виконав зобов'язання за указаним замовленням, що підтверджується актом № 2 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 5 300,00 грн від 05.01.2015, підписаним представниками сторін та скріпленим їх печатками.

Натомість, відповідач зазначені послуги перевезення не оплатив, що стало підставою для звернення перевізника до суду з цим позовом.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З поданих доказів судом встановлено, що договірні зобов'язання за замовленням № 11379.12.14 від 29.12.2014 були виконані позивачем належним чином, що окрім акту № 2 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 5 300,00 грн. від 05.01.2015 підтверджується також приєднаними до позову копіями товарно-транспортної накладної № 23507 від 29.12.2014, податкової накладної, акта зважування на авто ваговій № 8472 від 29.12.2014, за наслідками чого відповідачу було виставлено рахунок-фактуру № 2 від 05.01.2015 р.

Відповідно до умов оплати за замовленням експедитор мав оплатити надані перевізником послуги протягом 7 банківських днів після отримання оригіналів документів, які були передані йому під час підписання акта № 2 здачі-приймання робіт 05.01.2015.

Проте, вказаних грошових зобов'язань за договором відповідачем здійснено не було, на спростування чого докази в матеріалах справи відсутні.

Отже, на підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та достатніми доказами, а відповідачем на спростовано факт невиконання ним взятих на себе договірних зобов'язань, що призвело до наявності заборгованості перед ним у позивача на суму 5 300,00 грн., яка станом на даний час залишається непогашеною.

За встановлених обставин та наведених норм чинного законодавства позовні вимоги про стягнення з відповідача 5 300,00 грн. підлягають задоволенню.

Що стосується заявлених позивачем до стягнення 3% річних та інфляційних втрат за порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань, суд відзначає таке.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За розрахунками позивача, за період з січня по жовтень 205 року розмір інфляційних втрат становить 2 094,89 грн., а розмір 3% річних за період з 16.01.2015 по 03.12.2015 становить 140,27 грн.

Приймаючи до уваги наведені вище приписи цивільного законодавства щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім процентів річних від простроченої суми та збитків від інфляції, перевіривши здійснений позивачем розрахунок на предмет арифметичної правильності та визначення періодів прострочення, суд приймає його як обґрунтований та вірний, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 094,89 грн. інфляційних втрат та 140,27 грн 3% річних підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 7А, офіс 8-5, ідентифікаційний код 36858306) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 5 300 (п'ять тисяч триста) грн. основного боргу, 2 094 (дві тисячі дев'яносто чотири) грн. 89 коп. інфляційних втрат, 140 (сто сорок) грн. 27 коп 3% річних та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.М. Ярмак

Повне рішення складено: 15.02.2016