ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" лютого 2016 р.Справа № 916/4975/15

за позовом: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "МИР ТОВАРІВ";

до відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ПРОДСЕРВІС-В";

про стягнення 92642,78грн.

Суддя Степанова Л.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю;

Від відповідача: не зявився;

Суть спору: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "МИР ТОВАРІВ" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ПРОДСЕРВІС-В" 92642,78грн. у тому числі 84753,65грн. основного боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів та 7889,13грн. пені.

Позивач на позовних вимогах наполягає.

Відповідач в засідання суду не з`явився, правом на відзив в порядку ст. 59 ГПК України не скористався. Ухвали господарського суду Одеської області від 17.12.2015р., від 12.01.2016р. та від 08.02.2016р. направлялись відповідачу за належною адресою, зазначеною в позовній заяві та у наявному в матеріалах справи Спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 17.12.2015р.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу суду було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа ВГСУ від 29 вересня 2009 року № 01-08/350 Про деякі питання, порушені в доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України викладена правова позиція, згідно якої відмітка про відправку процесуального документа суду на зворотньому аркуші у лівому нижньому куті першого примірника процесуального документа є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам у справі та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначено про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Враховуючи викладене, справа розглядається без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача суд встановив:

25.08.2015р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "МИР ТОВАРІВ" (позивач, Постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ПРОДСЕРВІС-В" (відповідач, Покупець) було укладено договір поставки №951 (далі договір) відповідно до умов якого Постачальник зобовязується передати у власність Покупцеві товари, визначені у п.1.2. договору, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити товар (п.1.1. договору).

Найменування, одиниці виміру, кількість, асортимент, ціна товару, що підлягає поставці за договором, визначаються в товарних накладних, що є невід'ємною частиною договору (п.1.2. договору).

Відповідно до п.п.2.1. 2.4. договору товар повинен бути поставлений протягом не більше 7 робочих днів з моменту отримання заявки. Поставка товару здійснюється окремими партіями, що формуються Постачальником на замовлення Покупця. Партією товару вважається його кількість, вказана в одній товарній накладній.

Оплата товару здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Постачальника в строк 21 календарний день від дати їх поставки. Днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, списана з поточного рахунку Покупця. Днем отримання платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, надійшла на поточний рахунок Постачальника (п.п.5.1. 5.3. договору).

У разі прострочення Покупцем оплати партії товару, Покупець зобовязаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період вчинення правопорушення у сфері господарювання, від суми заборгованості (невиконаного зобов'язання), за кожен день прострочення виконання зобов'язання (п.9.4. договору).

Відповідно до п.9.5. договору у разі прострочення оплати партії товару більш ніж 14 календарних днів, Покупець зобовязаний сплатити згідно ст.625 ЦК України, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 24% річних від простроченої суми з дня порушення зобов'язання щодо оплати товару (партії товару) до дня його фактичної оплати.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк договору починає свій біг у момент, визначений у п.11.1. договору та діє 1 рік. У випадку, якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору не заявить в письмовій формі про своє рішення розірвати його або змінити договір, він вважається пролонгованим на кожен наступний рік. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (п.п. 11.1. 11.3. договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору, на підставі видаткових накладних №1143 від 26.08.2015р., №161 від 03.09.2015р., №444 та №445 від 10.09.2015р. (а.с.30-31, 34-35, 38, 39-40) та товарно-транспортних накладних №Р1143 від 26.08.2015р., №Р161 від 03.09.2015р., №Р1780 від 10.09.2015р. (а.с.32-33, 36-37, 41-42) поставив відповідачу товар на загальну суму 79941,48грн., відповідач поставлений товар отримав про що свідчить підпис представника та печатка підприємства відповідача, однак за поставлений товар відповідач не розрахувався.

Позивач вказує, що у звязку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором щодо своєчасної оплати поставленого товару, позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 7889,13грн., індекс інфляції у сумі 538,81грн. та 4273,36грн. 24% річних.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача 92642,78грн. 79941,48грн. основного боргу, 7889,13грн. пені, 538,81грн. індексу інфляції та 4273,36грн. 24% річних.

Дослідивши матеріли справи, заслухавши пояснення представників позивача, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

З матеріалів справи вбачається, що 25.08.2015р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки №951 відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідача товар, визначений у п.1.2. договору, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити його.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 712 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач, на виконання умов договору, на підставі видаткових накладних №1143 від 26.08.2015р., №161 від 03.09.2015р., №444 та №445 від 10.09.2015р. (а.с.30-31, 34-35, 38, 39-40) та товарно-транспортних накладних №Р1143 від 26.08.2015р., №Р161 від 03.09.2015р., №Р1780 від 10.09.2015р. (а.с.32-33, 36-37, 41-42) поставив відповідачу товар на загальну суму 79941,48грн., відповідач поставлений товар отримав про що свідчить підпис представника та печатка підприємства відповідача, однак за поставлений товар відповідач не розрахувався.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п.п. 5.1.-5.3 договору оплата товару здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Постачальника в строк 21 календарний день від дати їх поставки. Днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, списана з поточного рахунку Покупця. Днем отримання платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, надійшла на поточний рахунок Постачальника (п.п.5.1. 5.3. договору).

Відповідач своїх зобовязань за договорами щодо своєчасної оплати поставленого товару не виконав у звязку з чим у відповідача існує заборгованість перед позивачем у сумі 79941,48грн.

Таким чином позовні вимоги про стягнення з відповідача боруг за поставлений товар у сумі 79941,48грн. обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 7889,13грн. пені, слід зазначити наступне.

Статтею 230 ГК України передбачені штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник зобов'язаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно п.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до п.9.4. договору у разі прострочення Покупцем оплати партії товару, Покупець зобовязаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період вчинення правопорушення у сфері господарювання, від суми заборгованості (невиконаного зобов'язання), за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача та здійснивши власний розрахунок зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 7827,19грн. (за видатковою накладною №1143 від 26.08.2015р. за період з 17.09.2015р. по 14.12.2015р. 2666,57грн., за видатковою накладною №161 від 03.09.2015р. за період з 25.09.2015р. по 14.10.2015р. 2923,24грн., за видатковими накладними №444, 445 за період з 02.10.2015р. по 14.12.2015р. 2237,38грн.).

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню у сумі 7827,19грн.

Щодо стягнення з відповідача 538,81грн. індексу інфляції та 4273,36грн. 24% річних (за видатковою накладною №1143 від 26.08.2015р. за період з 17.09.2015р. по 14.12.2015р., за видатковою накладною №161 від 03.09.2015р. за період з 25.09.2015р. по 14.10.2015р., за видатковими накладними №444, 445 за період з 02.10.2015р. по 14.12.2015р.) слід зазначити наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.9.5. договору у разі прострочення оплати партії товару більш ніж 14 календарних днів, Покупець зобовязаний сплатити згідно ст.625 ЦК України, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 24% річних від простроченої суми з дня порушення зобов'язання щодо оплати товару (партії товару) до дня його фактичної оплати.

Станом на день розгляду справи відповідач за отриманий товар не розрахувався у звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 538,81грн. індексу інфляції та 4273,36грн. 24% річних, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "МИР ТОВАРІВ" до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ПРОДСЕРВІС-В" заборгвоаності, підлягають частковому задоволенню у сумі 92580,84грн. у тому числі 79941,48грн. основного боргу, 7827,19грн. пені, 538,81грн. індекс інфляції та 4273,36грн. 24% річних.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача та відповідача згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ПРОДСЕРВІС-В" (65012, м. Одеса, вул. Базарна, 29, офіс 501, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "МИР ТОВАРІВ" (65101, м. Одеса, вул. 25-ої Чапаєвської дивізії, 6-В, ) 79941/сімдесят дев'ять тисяч девятсот сорок одна/грн. 48коп. основного боргу, 7827/сім тисяч вісімсот двадцять сім/грн. 19коп. пені, 538/пятсот тридцять вісім/грн. 81коп. індекс інфляції, 4273/чотири тисячі двісті сімдесят три/грн. 36коп. 24% річних, 1388/одна тисяча триста вісімдесят вісім/грн. 71коп. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 116 ГПК України.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 22 лютого 2016 р.

Суддя Л.В. Степанова