ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Справа № 922/2375/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач),
суддіБондар С.В.,
суддіВовк І.В.
за участю представника
від позивачаПрокоф'євої Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 року
у справі№ 922/2375/15 Господарського суду Харківської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доКомунального підприємства "Харківські теплові мережі"
про83 364 973,28 грн
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (надалі - КП "Харківські теплові мережі", відповідач) про стягнення 54 336657,10 грн - основного боргу 16 470 809, 21 грн - інфляційних втрат, 1 356 753,80 грн - 3% річних, нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та 11 200 753,17 грн пені, нарахованої на підставі ст. 549 ЦК України, ст. 230 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) та п. 7.2 договору купівлі-продажу природного газу № 1908/14-БО-32 від 19.12.2013 року (надалі - договір).

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного договору в частині оплати вартості спожитого природного газу в сумі 54 336 657,10 грн за період з 15.01.2014 року по 03.03.2015 року.

Відповідач позовні вимоги визнав та просив суд зменшити розмір пені на 86,4 % на обсяг спожитої населенням теплової енергії в процентному співвідношенні, посилаючись на збитковість підприємства; тяжкий фінансово-економічний стан через наявність дебіторської заборгованості; відсутність інших джерел прибутку, крім отримання коштів від споживачів за надані послуги; несвоєчасну оплату населенням послуг теплопостачання, що унеможливлює проведення своєчасних розрахунків з постачальниками природного газу, а також те, що позивач нараховує та стягує інфляційні втрати та 3 % річних, які є значною компенсацією понесених позивачем збитків.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.05.2014 року у справі № 922/2375/15 позов задоволено повністю; стягнуто з КП "Харківські теплові мережі" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 54 336 657,10 грн основного боргу, 11 200 753,17 грн пені, 1 356 753,80 грн 3% річних, 16 470 809,21 грн інфляційних втрат, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 73 080,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 року (колегія суддів в складі: головуючого судді Слободіна М.М., суддів Гончар Т.В. та Гребенюк Н.В.) рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5 600 376,55 грн пені та судового збору у сумі 4969,44 грн і прийнято в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задоволено у сумі 5 600 376,55 грн пені та 68 110,56 грн судового збору; в іншій частині рішення залишено без змін; стягнуто з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на користь КП "Харківські теплові мережі" 2 484,72 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм ст.ст. 549, 611, 624 ЦК України, ст. ст. 230- 233 ГК України та ст.ст. 4, 83 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в повному обсязі та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити без змін постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 року, а касаційну скаргу без задоволення.

Вищий господарський суд України, перевіривши в межах вимог касаційної скарги (оскарження рішення суду апеляційної інстанції в частині зменшення суми нарахованої пені на 50 %) фактичні обставини справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, яка переглядається, господарські суди встановили, що 19.12.2013 р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір № 1908/14-БО-32 купівлі-продажу природного газу з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року газу обсягом до 109 330 тис.куб.м.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Відовідно до пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання відповідачем пункту 6.1. умов цього договору він зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2. Договору).

Згідно з розділом 11 договору цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань з оплати отриманого природного газу за договором у відповідача виникла заборгованість у сумі 54 336 657, 10 грн, наявність якої відповідачем не заперечується.

Предметом позову у справі, що розглядається, є вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про стягнення з КП "Харківські теплові мережі" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 54 336 657,10 грн основного боргу, 11 200 753,17 грн пені, 1 356 753,80 грн 3% річних, 16 470 809,21 грн інфляційних втрат, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 73 080,00 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що КП "Харківські теплові мережі" порушило свої грошові зобов'язання щодо оплати поставленого природного газу за договором, а тому повинно сплатити суму основної заборгованості, 3 % річних та інфляційні збитки за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також пеню відповідно п. 7.2 договору та ч. 6 ст. 231 та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Одночасно, суд, посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення пені виходячи з наступного:

- норми чинного законодавства не передбачають можливості зменшення розміру штрафних санкцій у процентному співвідношенні до обсягу спожитої населенням теплової енергії;

- наведені відповідачем обставини, що зумовили виникнення заборгованості перед позивачем, а саме: несплата заборгованості населенням за теплову енергію, не можуть бути визнані виключними, оскільки носять постійний характер, так як ці обставини мали місце і на момент укладення договору, і продовжували існувати протягом його дії, а отже, вони мали усвідомлюватися та враховуватися відповідачем під час здійснення своєї господарської діяльності;

- зменшення розміру штрафних санкцій в даному випадку суперечитиме інтересам позивача, оскільки зменшення даної суми пені створить несприятливі умови для господарської діяльності позивача, який, в свою чергу, не буде мати можливості належним чином виконувати зобов'язання перед своїми контрагентами;

- судом враховано показники балансової звітності відповідача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 5 600 376,55 грн пені та судового збору у сумі 4969,44 грн і приймаючи в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задоволено у сумі 5 600 376,55 грн пені та 68 110,56 грн судового збору, Харківський апеляційний господарський суд з посиланням на ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, ст. 83 ГПК України, виходив з того, що даний випадок є винятковим, а також те, що зменшуючи належну до стягнення пеню до 5 600 376,55 грн, судова колегія врахувала інтереси обох сторін та зменшила розмір пені на 50 %, а не, як просив відповідач, на 86,4 %.

Стаття 549 ЦК України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 3 ст. 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно пункту 3 статті 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, лише у виняткових випадках.

Крім того, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Відповідно до пункту 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи вищевикладене, а також наявні в матеріалах справи докази збитковості КП "Харківські теплові мережі" за 2014 рік, Вищий господарський суд України вважає, що суд апеляційної інстанції, використовуючи надане йому п. 3 ст. 83 ГПК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України право зменшити пеню, обґрунтовано взяв до уваги майновий стан сторін та врахував їх інтереси, а також підставно визнав даний випадок винятковим.

Суд касаційної інстанції вважає, що таке зменшення є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін, а не лише відповідача, як помилково вважає позивач, з огляду на нарахування, крім пені, також й інфляційних втрат та трьох процентів річних, а також зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність у позивача збитків, отриманих саме у зв'язку з порушенням відповідачем строків грошового зобов'язання.

Таким чином, Вищий господарський суд України не вбачає підстав для скасування постанови апеляційного суду у даній справі, оскільки в межах касаційного провадження скаржником не доведено порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, а викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують обґрунтованих висновків суду апеляційної інстанції.

Судові витрати, пов'язані з оплатою касаційної скарги судовим збором, у відповідності до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, п. 6 ст. 1119, ст.ст. 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 року у справі № 922/2375/15 в частині відмови у стягненні пені у сумі 5 600 376,55 грн залишити без змін.

Головуючий суддя І.Д. Кондратова

Суддя С.В. Бондар

Суддя І.В. Вовк