КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Справа№ 910/25129/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників:

Від прокуратури: Колодяжна А.В. -прокурор відділу прокуратури м. Києва.

Від позивача: Харченко Р.І. - представник за довіреністю.

Від відповідача: Болдирев Р.В., Грицун Л.Л. - представники за довіреностями,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

на рішення Господарського суду м. Києва від 09.02.2015 року

у справі № 910/25129/14 (суддя Мельник Ю.О.)

за позовом Заступника прокурора Шевченківського району міста Києва в

інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду

державного майна України по м. Києву

до Приватного акціонерного товариства "Український інститут по

проектуванню підприємств оборонної промисловості та

машинобудування "Укрпромпроект"

про стягнення 1 320 256,19 грн.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Заступник прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Український інститут по проектуванню підприємств оборонної промисловості та машинобудування "Укрпромпроект" про стягнення 1 320 256,19 грн., з яких 1 235 990,96 грн. - основна заборгованість, 197,53 грн. - пеня та 84 067,70 грн. - інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди цілісного майнового комплексу № 228 від 03.07.1998 року щодо своєчасної сплати орендних платежів.

З протоколу судового засідання суду першої інстанції від 09.02.2015 року вбачається, що представник позивача позовні вимоги не підтримав.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 09.02.2015 року у справі № 910/25129/14 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Заступник прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, крім підстав зазначених у позовній заяві, посилається на те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про можливість зарахування заборгованості по орендній платі в рахунок вартості проведених відповідачем поліпшень без проведення в установленому порядку обов'язкової незалежної оцінки майна та ідентифікації таких поліпшень, а також без врахування вимог бюджетного законодавства.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву пояснив, що вимоги апеляційної скарги Заступника прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву не підтримує, однак просив оскаржуване рішення змінити в частині покладення на нього судового збору та судові витрати покласти на Приватне акціонерне товариство "Український інститут по проектуванню підприємств оборонної промисловості та машинобудування "Укрпромпроект".

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він не погоджується з її вимогами та просить суд залишити її без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2015 року у справі 910/25129/14 призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. На час проведення експертизи апеляційне провадження було зупинено.

До Київського апеляційного господарського суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 8438/15-43 від 30.09.2015 року.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, а також висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 8438/15-43 від 30.09.2015 року, заслухавши пояснення представників учасників процесу, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.07.1998 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець) та Закритим акціонерним товариством "Укрпромпроект" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Український інститут по проектуванню підприємств оборонної промисловості та машинобудування "Укрпромпроект") (орендар) був укладений договір оренди цілісного майнового комплексу № 228, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс Українського інституту по проектуванню підприємств оборонної промисловості та машинобудування, що знаходиться за адресою: м. Київ, провул. Тбіліський, 4/10, склад і вартість якого визначено відповідно до акта оцінки та передаточного балансу, складеного станом на 01.04.1998 р. Вартість становить 3 340 900,00 грн.

Пунктами 3.1 - 3.3 договору сторонни передбачили, що орендна плата визначається на підставі методики розрахунку орендної плати. Розмір орендної плати складає 9 731,64 грн. за квітень місяць. Орендар зобов'язується своєчасно проводити оплату орендних платежів до відповідного державного бюджету, шляхом перерахувань до 25 числа поточного місяця. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Пунктом 6.4 договору передбачена можливість з дозволу Орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, проводити його реконструкцію, технічне переозброєння, що зумовлює підвищення його вартості.

Встановлено, що в подальшому до договору оренди були внесені зміни шляхом укладення додаткових угод до договору оренди щодо проведення оплати орендних платежів до 10 числа місяця наступного за звітнім, розмірів орендної плати, строку дії договору оренди до 17.02.2016 року.

Як вбачається з акту прийому-передачі цілісного майнового комплексу Українського інституту по проектуванню підприємств оборонної промисловості та машинобудування "Укрпромпроект", Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву передало Закритому акціонерному товариству "Укрпромпроект" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Український інститут по проектуванню підприємств оборонної промисловості та машинобудування "Укрпромпроект") цілісний майновий комплекс Українського інституту по проектуванню підприємств оборонної промисловості та машинобудування, за адресою: м. Київ, провул. Тбіліський, 4/10 на виконання умов договору оренди № 228 від 03.07.1998 року.

Матеріали справи свідчать про те, що 20.10.2014 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Український інститут по проектуванню підприємств оборонної промисловості та машинобудування "Укрпромпроект" (орендар) було укладено договір № 228/05 про розірвання договору оренди цілісного майнового комплексу від 03.07.1998 р. № 228 (далі - договір про розірвання), за умовами якого чинність вказаного договору оренди припиняється за взаємною згодою сторін та вважається розірваним з 31.10.2014 р.

Відповідно до п. 2 договору про розірвання фактичною датою припинення користування орендарем об'єктом оренди є дата підписання акта приймання-передачі (повернення) цілісного майнового комплексу від орендаря до іншого підприємства.

Встановлено, що 30.10.2014 року листом № 81/1 відповідач звернувся до Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву з пропозицією здійснити зарахування компенсації витрат, понесених орендарем на здійснення невід'ємних поліпшень орендованого майна в сумі 2 861 913, 14 грн. в рахунок заборгованості по орендній платі, суборендних платежів та залишку амортизаційних відрахувань.

31.10.2014 року між сторонами було підписано акт приймання-передачі державної частини цілісного майнового комплексу Українського інституту по проектуванню підприємств оборонної промисловості та машинобудування "Укрпромпроект", з якого вбачається, що вартість витрат, понесених відповідачем на здійснення невідокремлюваних поліпшень цілісного майнового комплексу у сумі 2 861 913,14 грн., що передаються, зараховується в рахунок заборгованості перед бюджетом, у тому числі у вигляді: - орендної плати у сумі 1 401 022,75 грн.; - суборендної плати - 669 778,88 грн.; - штрафних санкцій та пені у сумі 84 696,36 грн.; - залишку невикористаних амортизаційних відрахувань у сумі 706 415,12 грн. (а.с. 87-88).

З позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що прокурор вважає, що зарахування вартості поліпшень цілісного майнового комплексу Українського інституту по проектуванню підприємств оборонної промисловості та машинобудування в рахунок заборгованості по орендній платі за договором № 228 від 03.07.1998 року суперечить діючому законодавству, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди за період з грудня 2013 року по вересень 2014 року у сумі 1 235 990,96 грн., а також штрафні санкції за невиконання договору.

За приписами ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що відносини щодо оренди державного майна регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 та ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, а орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Як визначено ч. 2 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення орендованого майна, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без заподіяння йому шкоди. Якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, орендодавець зобов'язаний компенсувати йому зазначені кошти в межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в установленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких поліпшень, якщо інше не визначено договором оренди. Вартість поліпшень орендованого майна, зроблених орендарем без згоди орендодавця, які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не підлягає.

В силу п. 19 Порядку повернення орендованих цілісних комплексів державних підприємств після повернення або розірвання договору оренди, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 р. № 847 заборгованість орендаря по орендній платі має бути погашеною до закінчення дії договору оренди. У разі відсутності у орендованого підприємства коштів допускається погашення боргу за рахунок іншого належного орендареві майна орендованого підприємства. При цьому відповідно збільшується частка держави і зменшується частка орендаря у цілісному майновому комплексі, що відображається у акті оцінки і акті приймання-передавання державної частки майна.

Пунктом 9.5 договору оренди сторони передбачили, що в разі розірвання договору відокремлені поліпшення орендованого майна, здійснені орендарем за рахунок власних коштів з дозволу орендодавця, визнаються власністю орендаря. Невідокремлені поліпшення здійснені орендарем за рахунок власних коштів з дозволу орендодавця компенсуються згідно законодавства.

Отже, актом від 31.10.2014 року відповідач передав державну частку цілісного майнового комплексу Українського інституту по проектуванню підприємств оборонної промисловості та машинобудування "Укрпромпроект" у вигляді понесених витрат на здійснення невідокремлених поліпшень орендованого майна, здійснення яких було проведено з дозволу позивача.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що сторонами не оспорювався зазначений вище акт приймання-передачі державної частини цілісного майнового комплексу Українського інституту по проектуванню підприємств оборонної промисловості та машинобудування "Укрпромпроект" від 31.10.2014 року.

Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 8438/15-43 від 30.09.2015 року, результати проведення ремонтно-будівельних та будівельно-монтажних робіт, виконаних на замовлення Приватним акціонерним товариством «Укрпромпроект» та вказаних у виконавчій документації додатково наданій на дослідження (див. табл. №1), є невід'ємними (невідокремленими) поліпшеннями майна досліджуваного ЦМК по пров. Тбіліському, 4/10 в м. Києві.

За результатами проведеного дослідження встановлено, що ринкова вартість робіт та матеріалів, витрачених на здійснення невідокремлюваних поліпшень майна ЦМК по пров. Тбіліському, 4/10 в м. Києві, орендованого Приватним акціонерним товариством «Укрпромпроект» на підставі договору оренди від 03.07.1998 року № 228, визначена шляхом індексації вартості даних робіт, що виконувались у різні періоди часу протягом оренди даного ЦМК, станом на момент розірвання вказаного договору (31.10.2014 року) становила б 13 905 012 (тринадцять мільйонів дев'ятсот п'ять тисяч дванадцять) грн. без ПДВ та 16 686 014 (шістнадцять мільйонів шістсот сімдесят шість тисяч чотирнадцять) грн. та 40 коп. з ПДВ.

Враховуючи встановлене вище, судова колегія приходить до висновку про те, що розмір грошових коштів, витрачених відповідачем при здійсненні невідокремлюваних поліпшень майна ЦМК по пров. Тбіліському, 4/10 в м. Києві, орендованого Приватним акціонерним товариством «Укрпромпроект» на підставі договору оренди від 03.07.1998 року № 228, значно більші в порівнянні заборгованості перед бюджетом, у тому числі у вигляді: - орендної плати у сумі 1 401 022,75 грн.; - суборендної плати - 669 778,88 грн.; - штрафних санкцій та пені у сумі 84 696,36 грн.; - залишку невикористаних амортизаційних відрахувань у сумі 706 415,12 грн., що разом становить 2 861 913,14 грн.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки на момент звернення до суду прокурора предмет спору був відсутній, позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості з орендної плати у сумі 1 401 022,75 грн. за договором оренди № 228 від 03.07.1998 р., пені у сумі 193,53 грн. та інфляційних втрат у сумі 84 067,70 грн. задоволенню не підлягають.

Стосовно прохання представника Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву оскаржуване рішення змінити в частині покладення на нього судового збору та судові витрати покласти на Приватне акціонерне товариство "Український інститут по проектуванню підприємств оборонної промисловості та машинобудування "Укрпромпроект", судова колегія зазначає наступне.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги положення ст. 49 ГПК України, відповідно до якої у разі відмови у задоволенні позову витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", у редакції чинної до 01.09.2015 року, органи прокуратури звільняються від сплати судового збору.

Відповідно до п. 4.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повної відмови в позові судовий збір стягує з визначеного прокурором позивача, за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Отже, враховуючи те, що позов у даній справі Заступник прокурора Шевченківського району міста Києва подав в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву, тобто позивача, судова коегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно поклав судові витрати на Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст.34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянтом належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким у позові відмовлено, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву на рішення Господарського суду м. Києва від 09.02.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 09.02.2015 року у справі № 910/25129/14 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/25129/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

С.Я. Дикунська