КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Справа№ 910/26480/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача: Самсонович О.А. - за дов.

від відповідача-1: Боднарук П.М. - за дов.

від відповідача-2: Федотова А.С. - за дов.

від відповідача-3: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2015

у справі №910/26480/15 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

до 1) Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку»;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай»;

3) Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про зняття арештів з майна

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 у справі №910/26480/15 позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі, позивач або Банк) до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (далі, відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» (далі, відповідач-2), Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі, відповідач-3) про зняття арештів з майна та додані до неї документи було повернуто позивачу без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України та з посиланням на пункт 4 частини 2 статті 54 Господарського процесуального кодексу України.

Зазначена ухвала суду мотивована тим, що даний спір має майновий характер, а позивачем не надано суду доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі за подання позову майнового характеру; позивачем не обґрунтовано та конкретно не визначено, у чому полягає порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача з боку кожного з відповідачів, не визначено позовні вимоги до кожного з відповідачів.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 у справі №910/26480/15 скасувати та направити справу до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи та неправильно застосував норми процесуального права, у зв'язку з чим зазначена ухвала підлягає скасуванню.

Скаржник наголошує на тому, що позовна вимога про зняття арештів з майна являється вимогою немайнового характеру, оскільки не підлягає вартісній оцінці та не спрямована на виникнення/припинення у сторін спору будь-яких майнових прав на майно, зняття арешту з якого є предметом позову у даній справі.

Водночас, апелянт зазначає, що статтею 63 Господарського процесуального кодексу України не передбачено такої підстави повернення позовної заяви, як не зазначення, в чому полягає порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача та не визначення позовних вимог до кожного з відповідачів.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу позивача у справі №910/26480/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 09.02.2016.

08.02.2016 представник відповідача-1 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 у справі №910/26480/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - без задоволення.

У судове засідання, призначене на 09.02.2016, представник відповідача-3 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача-2 подав у судовому засіданні 09.02.2016 клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 продовжено строку вирішення спору у справі, розгляд справи відкладено на 16.02.2016.

15.02.2016 представник відповідача-2 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду пояснення на апеляційну скаргу, у яких просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін. Також, відповідач-2 наголосив на тому, що позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України», заявлені в рамках даної справи, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

У судове засідання, призначене на 11.02.2016, представник відповідача-3 знову не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що підтверджується витягом із сайту «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення.

Представник позивача у судових засіданнях підтримав доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити на розгляд до суду першої інстанції.

Представники відповідачів -1, -2 у судових засіданнях заперечили проти доводів, викладених позивачем у апеляційній скарзі, просили оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку щодо необхідності скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 у даній справі та задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай», Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арештів з майна.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ПАТ «Державний ощадний банк України» просить суд зняти арешти, накладені постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16.07.2015 на майно ТОВ «Торгівельна компанія «Урожай» за договорами застави:

- №484/31/6-2 від 02.09.2011, предметом якого є обладнання та устаткування у кількості 46 одиниць, що знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Слов'янськ, вул. Свободи, буд. 85;

- №484/31/6-3 від 02.09.2011, предметом якого є обладнання та устаткування у кількості 238 одиниць, що знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Слов'янськ, вул. Свободи, буд. 85.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ «Державний ощадний банк України» зазначає, що зважаючи на той факт, що 05.08.2011 між позивачем та відповідачем-2 було укладено договір кредитної лінії №26-15-09/11, з метою забезпечення виконання позичальником кредитних зобов'язань за яким з ним були укладені вищезазначені договори застави, дії державного виконавця, що виражені у накладенні арешту на все рухоме майно, в тому числі і те майно, що перебуває в заставі Банку, є такими, що порушують законні права Банку як заставодержателя, в зв'язку з чим майно підлягає звільненню з-під арешту.

Пунктом 3 частини 1 статті 57 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Позивачем до позовної заяви у якості доказу сплати судового збору надано платіжне доручення №2922 від 03.09.2015 на суму 1 218,00 грн.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлені Законом України «Про судовий збір».

Статтею 55 Господарського процесуального кодексу України передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Так, згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлені у такому розмірі - 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат. За подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Отже, розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання до господарського суду позовної заяви, визначається позивачем виходячи з характеру заявлених у позові вимог (майнові/немайнові) та встановлених Законом України «Про судовий збір» відповідних ставок судового збору.

Право на звернення заставодержателя до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна передбачене частиною 4 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, зі змісту прохальної частини позовної заяви вбачається, що предметом позову (матеріально-правовою вимогою позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення) у даній справі являється саме позовна вимога Банку про зняття арешту з майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» та перебуває в заставі у Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відповідно до Договорів застави №484/31/6-2 від 02.09.2011 та №484/31/6-3 від 02.09.2011.

Колегія суддів зазначає, що вказана позовна вимога являється вимогою немайнового характеру, оскільки не підлягає вартісній оцінці та не спрямована на виникнення/припинення у сторін спору будь-яких майнових прав на майно, зняття арешту з якого є предметом позову у даній справі.

При цьому, Банк не заявляє в позовній заяві жодної іншої вимоги, в тому числі майнового характеру, зокрема вимоги про визнання за Банком будь-якого майнового права на майно, що є предметом Договорів застави № 484/31/6-2 від 02.09.2011 та № 484/31/6-3 від 02.09.2011.

Таким чином, оскільки позовна заява ПАТ «Державний ощадний банк України» у даній справі містить лише одну вимогу немайнового характеру, то судовий збір за її подання до Господарського суду міста Києва правомірно сплачено Банком згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону № 3674-УІ як за позов немайнового характеру у розмірі 1 мінімальної заробітної плати - 1 218,00 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, неправильно визначивши характер спірних правовідносин та дійсний предмет позову у даній справі, дійшов помилкового висновку про майнових характер поданого Банком позову, у зв'язку з чим безпідставно повернув позовну заяву Банку з посиланням на підпункт 1 пункт 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» та приписи пункту 4 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, колегія суддів зазначає, що перелік підстав повернення позовної заяви та доданих до неї документів, передбачений статтею 63 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Наведене свідчить, що будь-які інші порушення в оформленні позовної заяви та доданих до неї документів, крім визначених статтею 63 Господарського процесуального кодексу України, не можуть бути підставою для повернення позовної заяви.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, в постановах Вищого господарського суду України від 04.03.2015 по справі №910/18459/14, від 12.03.2014 по справі № 911/4479/13.

Статтею 63 Господарського процесуального кодексу України не передбачено такої підстави повернення позовної заяви, як не зазначення в чому полягає порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача та не визначення позовних вимог до кожного з відповідачів.

Водночас, зі змісту позовної заяви Банку та доданих до неї документів вбачається, що Банком було дотримано вимоги статті 54 Господарського процесуального кодексу України щодо форми і змісту позовної заяви у даній справі.

Так, в позовній заяві визначено предмет і підстави позову, обставини, на яких ґрунтується позовна вимога у справі, зазначено в чому саме полягає порушення прав та законних інтересів Банку та докази, якими підтверджуються викладені в позові обставини. При цьому, Банком в позовній заяві наведено обґрунтування підстав пред'явлення позовної вимоги про зняття арешту з майна саме до вказаних у позові відповідачів.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні передбачені статтею 63 Господарського процесуального кодексу України підстави для повернення позовної заяви.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до частини 7 статті 106 Господарського процесуального кодексу України у випадку скасування апеляційною інстанцією, зокрема, ухвали про повернення позовної заяви, справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Пунктом 4.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7 визначено, що у випадку, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 Господарського процесуального кодексу України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 у справі №910/26480/15 підлягає скасуванню, а справа направленню на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 у справі №910/26480/15 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 у справі №910/26480/15 скасувати.

Справу №910/26480/15 направити на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи №910/26480/15 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх