РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016№910/31692/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/31692/15

за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», м. Київ,

до Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор», м. Київ,

про стягнення 157 868,36 грн.,

за участю представників:

позивача - Касянчук Л.М. (довіреність від 03.12.2015 №433);

відповідача - не з'явився.

Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор» (далі - Кооператив): 90 384,15 грн. заборгованості, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору від 11.12.1998 №6025/4-11 на послуги водопостачання та водовідведення (далі - Договір); 4 530,09 грн. пені; 42 043,47 грн. втрат від інфляції; 2 833,82 грн. 3% річних та 18 076,83 грн. штрафу, а всього 157 868,36 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.12.2015 порушено провадження у справі.

Представник позивача у судовому засіданні 22.02.2016 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.

Ухвали господарського суду міста Києва було надіслано відповідачу на адресу, зазначену у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (03148, м. Київ, вул. Якуба Колоса, 6-в), що підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал, та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень за юридичною адресою відповідача, які долучено до матеріалів справи.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене та з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 22.02.2016 без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.12.1998 державним комунальним об'єднанням «Київводоканал», правонаступником якого є Товариство (постачальник), і Кооперативом (абонент) укладено Договір, за умовами якого:

- постачальник зобов'язується забезпечити абоненту постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент зобов'язується оплатити вказані послуги на умовах, передбачених Договором та Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затвердженими наказом Державним комітетом по житлово-комунальному господарству України від 01.07.1994 №65 (далі - Правила №65) (пункт 1.1 Договору);

- кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником; зняття показників водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента (пункт 3.1 Договору);

- якщо водолічильники тимчасово знято представником постачальника або їх зіпсовано не з вини абонента, кількість використаної води визначається за середньодобовою витратою за останні два розрахункові місяці за показниками водолічильників; у разі тривалості роботи водолічильників менше 2-х місяців кількість води визначається за період роботи водолічильника не менше 10-ти днів; такий порядок зберігається до установки нового водолічильника і перерахунок за попередній час не провадиться (пункт 3.2 Договору);

- кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника, а при його відсутності - за узгодженням з постачальником за чинними нормами водопостачання або іншим засобом, передбаченим пунктом 21.1 Правил №65 (пункт 3.4 Договору);

- абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством, у триденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів (пункт 3.6 Договору);

- у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у триденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акта звірки в цей же термін; у разі невиконання цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом (пункт 3.7 Договору);

- за повну або часткову несплату послуг з водопостачання та водовідведення абонент оплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі 20% несплаченої суми (пункт 4.2 Договору);

- за несвоєчасну оплату послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочення (пункт 4.3 Договору);

- Договір укладається строком з 01.12.1998 до 11.12.1999 і набирає чинності з моменту його підписання сторонами (пункт 5.1 Договору);

- Договір вважається переукладеним на новий строк, якщо за один місяць до його припинення жодна з сторін не заявить про закінчення строку його дії (пункт 5.2 Договору).

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскільки Товариство за період з 01.12.2012 до 30.09.2015 надало відповідачу послуги з постачання питної води та водовідведення вартістю 169 321,59 грн., а Кооператив сплатив лише 77 343,36 грн., то заборгованість відповідача перед Товариством становить 90 384,15 грн.

Надання послуг з постачання питної води та водовідведення позивач підтверджується актами про зняття показань з приладів обліку, підписаними уповноваженими представниками сторін, розшифровками рахунків абонента, в яких зафіксовані об'єми спожитих відповідачем послуг та тарифи, застосовані у нарахуванні послуг, а також реєстрами дебетових повідомлень.

Правила №65 втратили чинність з прийняттям Міністерством з питань житлово-комунального господарства України наказу від 27.06.2008 №190, яким затверджено Правила №190.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» законодавство у сфері питної води та питного водопостачання складається з Водного кодексу України, Кодексу України про надра, законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у цій сфері.

Таким чином, Правила №190 є частиною законодавства у сфері питної води та питного водопостачання.

Відповідно до пункту 2.1 Правил №190 договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання» та «;Про житлово-комунальні послуги», яким, згідно пунктом 2.2 Правил №190, визначаються істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Як вбачається з матеріалів справи (розгорнутий розрахунок позовних вимог) заявлена до стягнення сума основного боргу за період з 29.12.2012 до 30.09.2015 складається з:

- боргу за постачання питної холодної води та прийняття стоків (код 8-507) в сумі 53 447,48 грн.;

- боргу за надання послуг з прийняття стоків гарячої води (код 8-50507) в сумі 24 760,27 грн.;

- боргу за постачання холодної питної води на підігрів (код 8-50507) в сумі 12 176,41 грн.

На підтвердження факту виконання договору за вказаний період позивачем було надано акти про зняття показників з приладів обліку з грудня 2012 року до вересня 2015 року.

В силу приписів статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Правилами №190 врегульовано порядок проведення розрахунків за відпущену питну воду та приймання стічних вод.

Так, пунктом 3.13 Правил №190 розрахунки з виробником послуг центрального водопостачання і водовідведення на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, здійснюють суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне відання, користування, концесію. Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень) фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Відповідно до частини першої статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію.

Тобто, гаряча та перегріта вода є продукцією енергопостачальника та/або виробника. Споживачем холодної води як складової гарячого водопостачання є виробник та/або постачальник енергії.

Позивач не є особою, яка надає послуги з гарячого водопостачання як самостійного різновиду енергії (продукції).

Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності на балансі відповідача у спірному періоді теплових пунктів (бойлерів) суду надано не було.

Таким чином, з урахуванням змісту наведених актів законодавства, дослідивши фактичні обставини, пов'язані з виконанням сторонами взятих на себе за Договором зобов'язань, а також щодо постачання позивачем ПАТ «АК «Київенерго» питної води для її підігріву та постачання споживачам гарячої води, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача зобов'язань за Договором перед Товариством з оплати питної води, що використовується для виготовлення гарячої води, а тому в стягненні боргу у сумі 12 176,41 грн. слід відмовити, задовольнивши позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу у сумі 78 207,75 грн.

Крім заявленої суми основної заборгованості, позивач просив стягнути з відповідача: 42 043,47 грн. втрат від інфляції; 2 833,82 грн. 3% річних; 4 530,09 грн. пені та 18 076,83 грн. штрафу.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом перевірено розрахунок періодів нарахування втрат від інфляції і 3% річних та встановлено, що вони розраховані вірно, оскільки початок прострочення оплати починається з третього дня після дати виставлення рахунку на оплату наданих позивачем послуг, а закінчення періоду нарахування встановлено позивачем - 30.09.2015 (дата, наведена у розрахунку).

Здійснивши власний перерахунок сум втрат від інфляції та 3% річних, врахувавши при цьому часткове задоволення вимог щодо стягнення з Кооперативу на користь Товариства основного боргу, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 21 242,70 грн. та 3% річних у сумі 1 505,79 грн.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Пунктом 4.3 Договору встановлено, що за несвоєчасну оплату послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За повну або часткову несплату послуг з водопостачання та водовідведення абонент оплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі 20% несплаченої суми (пункт 4.2 Договору).

За приписом частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ, за шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За розрахунком суду стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 4 371,15 грн. та штраф у сумі 15 641,55 грн. (20% від 78 207,75 грн.)

У розподілі судових витрат господарським судом враховується, що за приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з житлово-будівельного кооперативу (03148, м. Київ, вул. Якуба Колоса, 6-в; ідентифікаційний код 23376724) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а, ідентифікаційний код 03327664): 78 207 (сімдесят вісім тисяч двісті сім) грн. 75 коп. основного боргу; 21 242 (двадцять одну тисячу двісті сорок дві) грн. 70 коп. втрат від інфляції; 1 505 (одну тисячу п'ятсот п'ять) грн. 79 коп. 3% річних; 4 371 (чотири тисячі триста сімдесят одну) грн. 15 коп. пені; штраф у сумі 15 641 (п'ятнадцять тисяч шістсот сорок одну) грн. 55 коп. та 1 858 (одну тисячу вісімсот п'ятдесят вісім) грн. 38 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.02.2016.

Суддя О. Марченко