РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016Справа №910/30893/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ємільчино-льон"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 98 897,98 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від позивача: Ващенко Л.М. за довіреністю № 18 від 10.02.2016

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ємільчино-льон" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення 98897,98 грн. на підставі Договору поставки № 1 від 25.10.2010, з яких: 94188,56 грн. заборгованості за товар, поставлений на підставі видаткової накладної № 71/1 від 17.09.2014, та 4709,42 грн. штрафної санкції на підставі п. 9.2 наведеного договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не здійснив розрахунку за товар, отриманий від позивача на підставі Договору поставки № 1 від 25.10.2010 (далі - Договір) за видатковою накладною № 71/1 від 17.09.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 порушено провадження у справі № 910/30893/15 та призначено розгляд справи на 25.01.2016 о 10:20 год.

28.12.2015 через відділ діловодства суду від позивача надійшло підтвердження про відсутність аналогічного спору.

28.12.2015 через відділ діловодства суду від позивача надійшов супровідний лист з документами для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 08.12.2015.

В судове засідання, призначене на 25.01.2016, представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 25.01.2016, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 08.12.2015 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 відкладено розгляд справи на 15.02.2016 о 12:20 год.

В судове засідання, призначене на 15.02.2016, представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 15.02.2016, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 08.12.2015 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 042.

Відповідно до абз. 1 підпункту 3.9.2 підпункту 3.9 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в даному судовому засіданні, судом встановлено не було.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 15.02.2016 без участі представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

Представник позивача в судовому засіданні 15.02.2016 подав обґрунтований розрахунок суми пені, суми штрафної санкції (не більше 5% вартості товару від суми заборгованості по видатковій накладній № 71/1 від 17.09.2014) та суми 3 % річних (далі - розрахунок). У наведеному розрахунку позивач зазначив загальну суму до стягнення з відповідача в розмірі 102420,37 грн., з яких: 94188,56 грн. (основний борг), 4709,42 грн. штрафної санкції та 3522,39 грн. 3 % річних. Розрахунок позовних вимог долучено до матеріалів справи та передано до відділу суду для реєстрації.

Представник позивача в судовому засіданні 15.02.2016 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у сумах, визначених у розрахунку, поданому в даному судовому засіданні. При цьому представник позивача надав усні пояснення з приводу розрахованих ним сум пені та штрафної санкції та зазначивши, що оскільки сума пені за період прострочки зобов'язання з оплати товару перевищує 5% несплаченої вартості товару, то відповідно до п. 9.2 Договору позивач заявив до стягнення лише суму штрафної санкції в сумі 4709,42 грн., що складає 5% несплаченої вартості товару.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Як зазначено в абз. 4 п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Виходячи зі змісту раніше поданої позивачем позовної заяви, суд розцінив розрахунок позивача, поданий в даному судовому засіданні, як заяву про зміну предмету і підстав позову.

Так, згідно наведеного розрахунку позивач просив також стягнути з відповідача 3522,39 грн. 3% річних, тоді як предметом позову у справі № 910/30893/15 було визначено стягнення з відповідача 98897,98 грн. на підставі Договору, з яких: 94188,56 грн. основного боргу та 4709,42 грн. штрафної санкції. Таким чином вимога позивача про стягнення 3522,39 грн. 3% річних є зміною і предмета, і підстав позову, що, відповідно до вимог ст. 22 ГПК України, є неможливим.

Отже, позовними вимогами позивача, виходячи з яких розглядається спір, є вимоги про стягнення з відповідача 94188,56 грн. основного боргу та 4709,42 грн. штрафної санкції.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядалась за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем суду не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 15.02.2016 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.10.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ємільчино-льон" (продавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець, відповідач) був укладений Договір поставки № 1 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець (позивач) зобов'язувався передати у власність покупця (відповідача) тканини льняні згідно до специфікації (далі - товар) в кількості 1313,5 метрів, а покупець зобов'язувався прийняти товар та оплатити його на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору сторони узгодили, що загальна сума поставки за Договором складає 94188,56 грн. (в т.ч. ПДВ), а відповідно до п. 3.2 Договору сторони узгодили наступний порядок розрахунків: покупець здійснює оплату за товар на розрахунковий рахунок продавця на протязі 5 днів після отримання товару.

Сторони також узгодили, що покупець за даним Договором несе відповідальність за прострочку в оплаті товару у розмірі 0,1% щоденно за кожний банківський день прострочки, починаючи з першого дня прострочки, але не більше 5% несплаченої вартості товару (п. 9.2 Договору).

Згідно п. 6.1 Договору він набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до моменту його остаточного виконання.

Позивач стверджує, що ним на виконання умов Договору було поставлено відповідачу товар (тканина декоративна в кількості 1313,5 м) згідно видаткової накладної № 71/1 від 17.09.2014 на суму 94188,56 грн.

Відповідно до п. 3.2 Договору відповідач повинен був здійснити оплату за поставлений товар протягом 5 днів після отримання товару на розрахунковий рахунок позивача.

Втім, як стверджує позивач, відповідач порушив зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати товару, поставленого на підставі Договору за видатковою накладною № 71/1 від 17.09.2014, у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача з претензією № 118 від 17.09.2015 на суму 94188,56 грн., що підтверджується фіскальним чеком № 9739 від 17.09.2015.

Станом на час звернення позивача з позовом до суду відповідач відповіді на претензію позивача не надав, заборгованість за спірний товар не оплатив.

За наведених обставин позивач звернувся з позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 94188,56 грн. (основний борг), а також про стягнення 4709,42 грн. штрафної санкції з огляду на прострочення відповідачем оплати товару.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач в судові засідання не з'явився, докази на спростування обставин, повідомлених позивачем, рівно як і контррозрахунок заявлених до стягнення сум, суду не подав та не надіслав.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню з огляду на наступне.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Вищенаведені умови Договору поставки № 1 від 25.10.2010 свідчать про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а тому саме він та відповідні положення статей параграфів 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та параграфа 1 глави 30 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначають права та обов'язки сторін зі здійснення передбаченої договором поставки товару та її оплати.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

По матеріалам справи судом встановлено, що відповідно до видаткової накладної № 71/1 від 17.09.2014 позивач здійснив поставку товару відповідачу на суму 94188,56 грн.

Наведена видаткова накладна на суму 94188,56 грн., яка містить підпис відповідача та скріплена його печаткою, приймається судом у якості належного доказу по справі, що підтверджує факт поставки позивачем товару на суму 94188,56 грн. та прийняття цього товару відповідачем без зауважень по кількості та якості.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 3.2 Договору встановлено, що покупець (відповідач) здійснює оплату за товар на розрахунковий рахунок продавця на протязі 5 днів після отримання товару.

Отже, враховуючи дату отримання відповідачем товару за видатковою накладною № 71/1 від 17.09.2014, відповідач з урахуванням п. 3.2 Договору повинен був оплатити вартість товару за цією видатковою накладною до 22.09.2014 включно.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не здійснив оплату товару за видатковою накладною № 71/1 від 17.09.2014 в сумі 94188,56 грн. ані в строк, визначений умовами Договору, ані станом на час розгляду спору по суті, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що станом на час вирішення спору по суті заборгованість відповідача перед позивачем за товар, поставлений на підставі видаткової накладної № 71/1 від 17.09.2014 згідно Договору, становить 94188,56 грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 94188,56 грн. підлягають задоволенню повністю.

З огляду на прострочення відповідачем оплати за товар, поставлений згідно спірної видаткової накладної, позивачем заявлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача 4709,42 грн. штрафної санкції на підставі п. 9.2 Договору, що складає 5% несплаченої вартості товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 9.2 Договору покупець несе відповідальність за прострочку в оплаті товару у розмірі 0,1% щоденно за кожний банківський день прострочки, починаючи з першого дня прострочки, але не більше 5% несплаченої вартості товару.

По матеріалам справи судом встановлено, що відповідач з 23.09.2014 прострочив оплату товару, поставленого згідно видаткової накладної № 71/1 від 17.09.2014, а також, що станом на час розгляду спору по суті оплату спірного товару відповідачем здійснено не було. В свою чергу, даний факт є підставою для настання відповідальності відповідача, визначеної сторонами у п. 9.2 Договору.

Враховуючи, що сума пені за період прострочки відповідачем зобов'язання з оплати спірного товару (17142,32 грн. за період з 23.09.2014 по 23.03.2015, з урахуванням норми ч. 6 ст. 232 ГК України) дійсно перевищує 5% несплаченої вартості товару (5% від 94188,56 грн. становить 4709,42 грн.), суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 4709,42 грн. штрафної санкції, що складає 5% несплаченої вартості товару, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на повне задоволення позовних вимог, на відповідача покладається судовий збір в розмірі 1483,47 грн.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04107, АДРЕСА_1; індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ємільчино-льон" (11201, Житомирська обл., Ємільчинський р-н, смт. Ємільчине, вул. Кірова, буд. 59; ідентифікаційний код 31981059) 94188,56 грн. (дев'яносто чотири тисячі сто вісімдесят вісім гривень 56 коп.) основного боргу, 4709,42 грн. (чотири тисячі сімсот дев'ять гривень 42 коп.) штрафу, 1483,47 грн. (одну тисячу чотириста вісімдесят три гривні 47 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.02.2016

Суддя Гумега О.В.