ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016 року Справа № 904/7229/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання Крицькій Я.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 головний юрисконсульт Відділу правового забезпечення зовнішньоекономічної діяльності Управління договірної роботи Юридичного департаменту, довіреність №14-138 від 13.05.2014 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №55 від 07.12.2015 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року у справі №904/7229/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 5 084 320,43 грн.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просило стягнути з Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація" суму основного боргу 00,01 грн., втрати від інфляційних процесів на весь час прострочення у розмірі 111 083,23 грн., пеню у розмірі 2 070 319,16 грн., три відсотки річних у розмірі 564 843,13 грн., 7% штрафу у розмірі 2 338 074,90 грн. та судовий збір у розмірі 73 080,00 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року у справі №904/7229/14 (суддя Кеся Н.Б.) позов задоволений частково: стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суму основного боргу 00,01 грн., втрати від інфляційних процесів за весь час прострочення у розмірі 96 211,68 грн., пеню у 958 475,33 грн., три відсотки річних у розмірі 564 843,13 грн., та судовий збір у розмірі 37 055,23 грн.; в іншій частині позовних вимог відмолено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №243-ПР від 28.12.2012 року в частині своєчасної оплати природного газу поставленого у січні 2013 року та протягом березня серпня 2013 року. Місцевий господарський суд дійшов до висновку про правомірність заявлених вимог в частині суми основного бору у сумі 0,01 грн., про стягнення 3% річних за загальний період з 14.04.2013 року по 15.01.2014 року у сумі 564 843,13 грн. Також, місцевий господарський суд здійснений перерахунок інфляційних втрат з урахуванням приписів пунктів 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" та дійшов до висновку про правомірність заявлених вимог в цій частині у сумі 96 211,68 грн.

У справі призначено та проведено судову економічну експертизу, за результатами якого складений висновок Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 18.11.2015 року №4208/4209-15, відповідно до якого встановлений розмір пені за період прострочення з 14.04.2013 року по 14.01.2015 року у сумі 1 916 950,65 грн. Враховуючи, що зобовязання з оплати поставленого газу відповідачем майже виконано (борг складає 0,01 грн.), затримка платежів виникла внаслідок затримки платежів від споживачів теплової енергії, місцевий господарський суд частково задовольнив клопотання відповідача про зменшення пені та зменшив суму пені, яка визначена експертним шляхом, на 50%.

Враховуючи правову позиція Верховного Суду України, викладену у постанові від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15, умови договору, які передбачають як сплату пені за порушення строків оплати послуг, так й сплату штрафу за прострочення понад 30 днів, які фактично передбачають подвійну юридичну відповідальністю за одне й теж порушення умов договору, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство "Теплогенерація" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, та з урахуванням уточнення, просить змінити рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року у справі №904/7229/14 в частині стягнення пені та прийняти нове рішення, згідно якого зменшити суму пені, що підлягає до стягнення до 1,00 грн., в решті позовних вимог про стягнення пені відмовити; термін сплати збільшення суми боргу внаслідок інфляційних процесів, що підлягає стягненню розстрочити на 5 років; термін сплати суми 3% річних, що підлягає стягненню розстрочити на 5 років; в іншій частині рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом не в повному обсязі надано оцінку поданим відповідачем документам, що підтверджують його матеріальний стан. Апелянт зазначає, що сплата пені в такому обсязі обєктивно неможлива, стягнення такої значної суми призведе до зупинки підприємства, яке є постачальником теплової енергії населенню, лікарням, школам, іншим бюджетним установам та організаціям. Апелянт зазначає, що прострочення платежів відбулася внаслідок великої заборгованості споживачів теплової енергії, в тому числі й бюджетних організацій та установ, яких відповідач не має право відключити від опалення. Також, апелянт звертає увагу та те, що корегування тарифу на теплову енергію відбувається із запізненням після підвищення вартості природного газу, яка складає 80% собівартості теплової енергії.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року у справі №904/7229/14 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Коваль Л.А., Чередко А.Є., розгляд скарги призначений у судове засіданні на 17.02.2016 року.

18.01.2016 року до Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року у справі №904/7229/14, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року у справі №904/7229/14 в частині відмови у стягненні пені у сумі 1 111 843,83 грн. та 7% штрафу у сумі 2 338 074,90 грн., прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені у сумі 1 111 843,83 грн. та 7% штрафу у сумі 2 338 074,90 грн., у стягненні яких було відмовлено; в іншій частині рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права (статті 549, 551 Цивільного кодексу України, частини 6 статті 232, 233 Господарського кодексу України) та норм процесуального права (статті 4-2, 43, 83 Господарського процесуального кодексу України). Позивач вважає, що відповідач не надав достатніх доказів на підтвердження виняткових обставин для зменшення пені. Відсутність своєчасного розрахунку відповідача за спожитий газ створило значні ризики порушення інтересів держави, що має місце у необхідності пошуку джерел додаткового фінансування компанії, залучення кредитів, за які передбачена сплата відсотків. Позивач зазначає, що загальна сума заявлених пені, 3% річних та втрат від інфляції не компенсує в повному обсязі збитки від сплати відсотків за комерційними кредитами. Несвоєчасність виконання відповідачем своїх зобовязань з оплати природного газу, затримала розрахунки за імпортований природний газ за зовнішньоекономічними договорами. Позивач зазначає, що приймаючи рішення про зменшення суми пені місцевим господарським судом не надано оцінки запереченням та наданих доказам позивача в обґрунтування своїх доводів. Також позивач не погоджується із відмовою місцевого господарського суду у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу. Апелянт зазначає, що умовами договору сторони встановили розмір та вид штрафних санкцій відповідно до приписів статті 231 Господарського кодексу України. Передбачена умовами договору відповідальність у вигляді сплати пенні та штрафу не є подвійною відповідальністю у розумінні статті 61 Конституції України, що підтверджується також висновком Верховного Суду України від 27.04.2012 року у справі №06/5026/1052/2011. Апелянт зазначає, що застосований місцевим господарським судом висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15, не стосується спірних відносин, які виникають з договірних зобовязань юридичних осіб, оскільки спір у справі №6-2003цс15 виник між фізичною особою та банком, тобто до вказаних відносин не застосовуються приписи Господарського кодексу України.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.01.2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року у справі №904/7229/14 прийнято до спільного розгляду з раніше поданою і прийнятою до розгляду апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація" колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Коваль Л.А., Чередко А.Є.

У судовому засіданні, яке відбулося 17.02.2016 року представники Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підтримали апеляційні скарги та просили задовольнити її в повному обсязі.

У судовому засіданні 17.02.2016 року оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 28.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Приватним акціонерним товариством "Теплогенерація" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу №1243-ПР, відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем (пункт 1.2 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01.01.2013 року по 31.12.2013р. газ обсягом до 24 800 тис. м3, в тому числі по місяцях: січень 3 400 тис. м3; лютий 3 250 тис. м3; березень 2 900 тис. м3; квітень 1 700 тис. м3; травень 1 250 тис. м3; червень 1 250 тис. м3; липень 1 250 тис. м3; серпень 1 250 тис. м3; вересень 1 350 тис. м3; жовтень 1 700 тис. м3; листопад 2 600 тис. м3; грудень 2 900 тис. м3.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки природного газу до 31.12.2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування - до повного погашення заборгованості (пункт 11.1 договору).

Згідно з пунктом 3.3 договору приймання - передача газу, переданого продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписаного акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4 договору).

Сторонами підписані акти приймання-передачі природного газу: за січень 2013 року від 31.01.2013 року на суму 14 752 467,56 грн.; за березень 2013 року від 31.03.2011 року на суму 13 155 173,82 грн., за квітень 2013 року від 30.04.2011 року на суму 8 195 863,49 грн., за травень 2013 року від 31.05.2013 року на суму 5 619 330,17 грн., за липень 2013 року від 31.07.2011 року на суму 3 152 120,09 грн., за серпень 2013 року від 31.08.2011 року на суму 3 288 150,15 грн., а всього за вказаними актами на суму 48 163 105,28 грн.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплата в розмірі по 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Матеріалами справи підтверджується, що Приватне акціонерне товариство "Теплогенерація" розрахувалося за поставлений природний газ протягом січня серпня 2013 року (заборгованість складає 0,01 грн. за серпень 2013 року) з простроченням встановлених умовами договору строків.

Причиною виникнення спору є неналежне виконання Приватним акціонерним товариством "Теплогенерація" умов договору №243-ПР купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року в частині своєчасної та повної оплати природного газу за лютий, березень, квітень, травень, липень та серпень 2013 року.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Позивачем заявлена до стягнення заборгованість за поставлений природний газ за договором №243-ПР купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року у серпні 2013 року у сумі 0,01 грн.

З урахуванням приписів пункт 6.1 договору, строк оплати поставленого у серпні 2013 року природного газу за договором №243-ПР купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року, є таким, що настав.

Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не заперечується наявність боргу за поставлений у серпні 2013 року природний газ за договором №243-ПР купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року у сумі 0,01 грн.

За викладеного є правомірним висновком про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 0,01 грн.

Згідно з частиною 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобовязання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років (пункт 9.3 договору).

За несвоєчасну оплату природного газу позивачем нарахована до стягнення пеня у сумі 2 070 319,16 грн. за загальний період з 14.04.2013 року по 21.01.2014 року (за прострочення оплати природного газу за березень, квітень, травень, липень та серпень 2013 року по кожному акту окремо, з урахуванням часткової оплати) та штраф за прострочення строків оплати більше 30 днів у сумі 2 338 074,90 грн.

Господарським судом Дніпропетровської області у справі призначалася судова економічна експертиза, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Відповідно до висновку №4208/4209-15 (а.с. 161-167, том 1) сума пені за грошовими зобов'язаннями Приватного товариства "Теплогенерація" відповідно до пункту 7.2 договору купівлі-продажу природного газу №243-ПР від 28.12.2012 року складає 1 916 950,65 грн., а саме: за спожитий газ за зобов'язаннями березня 2013 року за період прострочення з 14.04.2013 по 14.01.2014 складає 804 958,64 грн., за зобов'язаннями квітня 2013 року за період прострочення з 14.05.2013 року по 14.01.2014 року складає 563 605,96 грн., за зобов'язаннями травня 2013 року за період прострочення з 14.06.2013 року по 15.01.2014 року складає 375 494,42 грн. та зобов'язаннями липня 2013 року за період прострочення з 14.08.2113 року по 15.01.2014 року складає 17 2891,63 грн., з урахуванням пункту 6.1 вказаного договору про поетапну сплату коштів та з урахуванням вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України щодо 6-ти місячного строку для нарахування пені від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Місцевим господарським судом зазначено, що висновок експерта відповідає вимогам статті 42 Господарського процесуального кодексу України, містить докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання, заперечень на експертний висновок від сторін до справи не надійшло.

Відповідно до частини 5 статті 42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Місцевий господарський суд зазначив, що експертним шляхом було встановлено правильний розмір пені за період прострочення з 14.04.2013 року по 14.01.2014 за обставинами справи на суму 1 916 950,65 грн.

Між тим, позивачем заявлена до стягнення пеня за прострочення оплати природного газу за березень, квітень, травень, липень та серпень 2013 року за загальний період з 14.04.2013 року по 21.01.2014 року.

17.12.2015 року Приватним акціонерним товариством "Теплогенерація" подано клопотання про зменшення штрафних санкцій до 1,00 грн., а в решті позовних вимог про стягнення штрафних санкцій відмовити.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України та пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (штрафу, пені).

Санкції за прострочку виконання грошових зобов`язань передбачені статтями 217, 230, 231 Господарського кодексу України. При цьому, частина 1 статті 229 Господарського кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 218 Господарського кодексу України та статті 614 Цивільного кодексу України, які закріплюють принцип вини як підставу відповідальності боржника. За невиконання грошового зобов`язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій або бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Тобто, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання за будь-яких обставин.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України (пункт 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Враховуючи, що зобовязання з оплати поставленого газу майже виконано відповідачем (борг складає лише 0,01 грн.) в 2014 році, прострочення в оплаті мало місце незначний час та не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, місцевий господарський суд дійшов до висновку про можливість зменшення розміру пені до 958 475,33 грн.

Відповідач вважає таке зменшення розміру пені недостатнім, просить скасувати рішення місцевого господарського суду в цій частині та зменшити розмір пені до 1,00 грн. В свою чергу, позивач вважає таке зменшення розміру пені необґрунтованим та просить скасувати рішення місцевого господарського суду в цій частині.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи Балансу (звіту про фінансовий стан) на 31.12.2014 року та Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2014 рік збитки Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація" складають 2 748,0 тис. грн.

Окрім того, відповідач є підприємством, основним видом діяльності якого виробництво електричної та теплової енергії.

Приватне акціонерне товариство "Теплогенерація" є ліцензіатом НКРЕ, що затверджує тариф на виробництво теплової та електричної енергії, та ліцензіатом Комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, яка затверджує тарифи на транспортування теплової енергії, що виробляє та реалізує товариство. Порушення умов договору щодо своєчасної оплати природного газу відбулося внаслідок заборгованості споживачів теплової енергії, в тому числі й бюджетних організацій (заборгованість споживачів становить 38 784 897,00 грн.).

Наведені обставини підтверджують скрутний фінансовий стан відповідача.

Разом з тим, незважаючи на наведене, відповідач вживав заходи щодо погашення заборгованості за договором за спірні періоди споживання природного газу.

Апеляційний господарський суд враховує ті обставини, що період прострочення оплати за переданий природний газ є незначним, а заборгованість з оплати природного газу за договором за спірні періоди станом на час звернення до суду складає лише 1 копійку.

Апеляційний господарський суд враховує доводи і позивача щодо необхідності придбання ним природного газу, що постачається споживачам України, та обов'язковість дотримання позивачем строків розрахунків за придбаний природний газ, відповідно, враховує інтереси обох сторін, які заслуговують на увагу, зокрема і майновий стан позивача, однак при цьому вважає за необхідне зазначити, що позивач не надав жодних належних доказів в підтвердження тих обставин, що несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань за договором з оплати придбаного природного газу спричинило позивачу збитки, у тому числі внаслідок залучення кредитних коштів, не підтвердив розмір таких збитків.

Таким чином, враховуючи ті обставини, що несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань за договором виникло, зокрема, з причин скрутного фінансового становища відповідача, спричиненого, у тому числі, несвоєчасністю розрахунків за поставлену ним теплову енергію, для виробництва якої використовується одержаний природний газ, а також враховуючи незначний період прострочення оплати за переданий природний газ, повну оплату відповідачем придбаного природного газу, вжиття відповідачем заходів з погашення заборгованості, зокрема за рахунок субвенцій з державного бюджету, та відсутність такої заборгованості за спірним договором на час прийняття рішення у справі, недоведеність позивачем наявності збитків, які були б спричинені простроченням відповідача, враховуючи положення статті 233 Господарського кодексу України, частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, як того вимагає стаття 43 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд вбачає підстави дійти висновку, що місцевий господарський суд обґрунтовано скористався наданим йому процесуальним законом правом та зменшив розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача, стягнувши з відповідача на користь позивача 50 відсотків правомірно заявленої до стягнення пені у сумі 958 475,33 грн. та відмовивши позивачу в стягненні решти.

Також, місцевим господарським судом відмовлено у задоволенні вимог про стягнення штрафу з огляду дослідження умов договору щодо відповідальності за обставинами справи, що розглядається, а саме: як пеня за порушення строків оплати послуг, так й штраф за прострочення понад 30 днів, ці умови фактично передбачають подвійну юридичну відповідальністю за одне й теж порушення умов договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу місцевим господарським судом враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15, якою встановлено, що відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідно до статті 11128 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на протилежний висновок Верховного Суду України щодо можливості одночасного стягнення і штрафу і пені, викладений у постанові від 27.04.2012 року у справі №06/5026/1052/2011.

Оскільки місцевим господарським судом застосована правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 21.10.2015 року, яка прийнята пізніше за часом, ніж постанова від 27.04.2012 року, апеляційний господарський суд вважає правомірним таке застосування та не вбачає підстав для скасування рішення суду в цій частині.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за загальний період з 14.04.2013 року по 21.01.2014 року у сумі 564 843,13 грн. та втрати від інфляції за період з квітня 2013 року по січень 2014 року у сумі 111 083,23 грн.

Враховуючи наявність прострочення виконання грошового зобовязання, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 564 843,13 грн.

Відповідно до пункту 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 року №62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 року №39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Апеляційний господарський суд погоджується із перерахунком місцевого господарського суду втрат від інфляції, зробленого з урахуванням приписів пункту 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", за результатами якого сума від інфляції складає 96 211,68 грн.

За викладеного, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про правомірність стягнення з відповідача на користь позивача 1 619 530,15 грн. (0,01 грн. основного боргу + 958 475,33 грн. пені + 564 843,13 грн. 3% річних + 96 211,68 грн. втрат від інфляції).

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні клопотання відповідача про надання розстрочки стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних на 5 років.

Так, відповідно до пункту 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №9"Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Оскільки запропоновані відповідачем умови виконання рішення суду призведе до суттєвого порушення майнових інтересів позивача та до зменшення ефективності їх судового захисту, апеляційний господарський суд погоджується із місцевим господарським про відсутність підстав для надання розстрочки виконання рішення суду.

Відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи позивача та відповідача наведені в обґрунтування апеляційних скарг.

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, для скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційних скарг Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційних скарг покладається на апелянтів.

Керуючись статтями 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року у справі №904/7229/14 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року у справі №904/7229/14 залишити без змін.

Повна постанова складена 18.02.2016 року.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко