РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016Справа № 910/26442/15

За позовом Приватного підприємства «Контраст»

до Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» в особі Філії «Київське обласне дорожнє управління»

про стягнення 47772,17 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Антипова О.А. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ПП «Контраст» звернулося до суду з позовом до ДП «Київське обласне дорожнє управління» в особі Філії «Київське обласне дорожнє управління» про стягнення заборгованості за договором поставки № 15 від 01.02.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, на виконання умов зазначених договорів, поставив відповідачеві товар на загальну суму 30014,40 грн., однак відповідач отриманий товар оплатив лише частково, на суму 3351,25 грн., внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 26663,15 грн.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 26663,15 грн., 48,53 грн. пені, 1485,83 грн. 3% річних та 19574,66 грн. інфляційних за порушення умов договору.

01.12.2015 через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог у зв'язку із перерахунком періоду існування заборгованості, у якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 26663,15 грн., 48,26 грн. пені, 1601,98 грн. 3% річних та 20023,21 грн. інфляційних.

Крім того, 16.12.2015 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог в частині відмови від заявленої до стягнення пені в сумі 48,26 грн. на підставі ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Судом вищевказані заяви позивача прийняті до розгляду, та отже, у відповідності до положень ст.ст. 22, 55 Господарського процесуального кодексу України, має місце нова ціна позову, з якої підлягає вирішенню спір у даній справі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд задовольнити позов з урахуванням заяв про зміну позовних вимог.

Також вказав, що, 25.12.2015 відповідачем у добровільному порядку було погашено суму основної заборгованості в розмірі 26663,15 грн.

Відповідач присутність повноважного представника у судовому засіданні не забезпечив, надіслав відзив на позов, у якому проти задоволення позовних вимог частково заперечив з огляду на те, що на підставі ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів, зокрема, протягом дії мораторію не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань. Відтак, стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат суперечить нормам діючого законодавства.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що 01.02.2013 між ПП «Контраст» (далі - позивач, постачальник) та ДП «Київське обласне дорожнє управління» в особі Філії «Київське обласне дорожнє управління» (далі - відповідач, покупець) укладено договір поставки № 15 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставляти та передавати у власність покупця нафтопродукти: бензин А-95, А-92, А-76, ДП (Код 23.20.1), мастильні матеріали (Код 24.66.3), згідно з державним класифікатором продукції та послуг ДК 016-97 (далі - товар), вказаний у специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар.

Пунктом 4.1 договору визначено, що розрахунки за поставлений товар проводяться у гривнях шляхом перерахування вартості товару, що підлягає поставці після отримання покупцем від постачальника рахунку на оплату товару (далі - рахунок) та підписання сторонами акту приймання-передачі товару і передачі документів, зазначених у п. 4.2 договору (документи, що підтверджують належну якість товару (сертифікат або паспорт якості), видаткові накладні, податкові накладні та інші первинні документи, передбачені для даного виду товару чинним законодавством), проте в будь-якому випадку після отримання покупцем повного розрахунку від Служби автомобільних доріг у Київській області на відповідні цілі.

У подальшому, на підставі видаткової накладної № 1003024 від 29.11.2013, позивач поставив відповідачеві товар на загальну суму 30014,40 грн., та виставив останньому рахунок-фактуру № СФ-0003080 від 29.11.2013.

Відповідач, в свою чергу, поставлений товар оплатив лише частково, на суму 3351,25 грн., в зв'язку з чим утворилася заборгованість в сумі 26663,15,16 грн.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.ст.11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт існування заборгованості відповідача перед позивачем належним чином підтверджений матеріалами справи та відповідачем не заперечується.

Крім того, під час розгляду справи судом відповідач здійснив погашення заборгованості за договором в сумі 27125,35 грн., що підтверджується копією банківської виписки від 25.12.2015, наявною у матеріалах справи.

Враховуючи факт переплати відповідачем суми основної заборгованості за договором, позивач, заявою від 11.02.2016, просив суд зарахувати надмірно сплачену суму заборгованості в розмірі 462,20 грн. в рахунок компенсації здійснених позивачем витрат зі сплати судового збору.

Згідно з ч. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відтак, враховуючи факт погашення відповідачем заборгованості за договором в сумі 27125,35 грн., провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 26663,15 грн. підлягає припиненню в зв'язку з відсутністю предмета спору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок заборгованості, відповідно до якого сума інфляційних втрат за період з 01.12.2013 по 01.12.2015 складає 20023,21 грн., сума 3 % річних за вказаний період складає 1601,98 грн., суд дійшов висновку про його обґрунтованість і відповідність умовам закону, внаслідок чого зазначені суми підлягають стягненню з відповідача.

Стосовно заперечень відповідача щодо заборони на стягнення інфляційних та 3% річних слід зазначити таке.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.09.2011 порушено провадження у справі № 44/258-6 про банкрутство ДП «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», положення Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

З огляду на те, що провадження у справі № 44/258-6 порушене 09.09.2011, тобто до набрання чинності вказаною редакцією, процедура банкрутства позивача здійснюється відповідно до положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, що діяла до 19.01.2013.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

В той же час, постановою Верховного суду України від 01.10.2013 у справі 3-27гс13 зазначено, що Закон встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство. Виходячи зі змісту Закону, боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Відповідно до роз'яснень Верховного суду України щодо практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахування трьох процентів річних та застосування індексу інфляції є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на викладене, заперечення відповідача щодо нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних є безпідставними та судом до уваги не приймаються.

Згідно зі статтею 33 ГПК України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідачем не надано доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві.

Оскільки 26663,15 грн. заборгованості сплачені відповідачем після звернення позивача до суду та сплати ним судового збору, витрати зі сплати судового збору, на підставі ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача у повному обсязі.

Крім того, суд вважає за можливе зарахувати надмірно сплачену відповідачем суму заборгованості в розмірі 462,20 грн. в рахунок погашення витрат зі сплати судового збору.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» в особі Філії «Київське обласне дорожнє управління» (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 11-А; ідентифікаційний код 33096517) на користь Приватного підприємства «Контраст» (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Запорізька, 1; ідентифікаційний код 13706055) 1601 (одну тисячу шістсот одну) грн. 98 коп. 3% річних, 20023 (двадцять тисяч двадцять три) грн. 21 коп. інфляційних та витрати зі сплати судового збору в сумі 755 (сімсот п'ятдесят п'ять) грн. 80 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 15.02.2016

Суддя Я.В. Маринченко