ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"22" лютого 2016 р. Справа № 918/554/13

Суддя Андрійчук О.В., розглянувши скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії органу ДВС

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредобанк"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення боргу за кредитним договором в сумі 1 529 540,68 грн.,

За участю представників учасників судового процесу:

від скаржника: ОСОБА_2, угода - доручення від 28.12.2015 року

від стягувача: не з'явився

від органу ДВС: ОСОБА_3, посв. РН № 239

від ПП "Експерт-Рівне-Консалт": не з'явився

від Представництва Експертної ради УТО в Рівненській області: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство "Кредобанк" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором в сумі 1 529 540,68 грн.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 25.06.2013 року (суддя Пашкевич І.О.) позов задоволено частково.

На виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 25.06.2013 року видано наказ № 918/554/13 від 08.07.2013 року про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" 1 375 957,57 грн. заборгованості за кредитом та 27 519,15 грн. судового збору.

02.08.2013 року державним виконавцем відділу ДВС Гощанського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 39418412) та накладено арешт на все майно та заборонено здійснювати відчуження будь - якого нерухомого майна, яке належить боржнику, в межах суми боргу.

18.07.2014 року через службу діловодства господарського суду боржник, не погоджуючись з діями державного виконавця, вчиненими в ході примусового виконання наказу № 918/554/13 від 08.07.2013 року, подав відповідну скаргу.

Розпорядженням керівника апарату суду № 01-04/85/2014 від 18.07.2014 року у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Пашкевич І.О. у період з 14.07.2014 року по 27.07.2014 року за результатами автоматичного розподілу справу № 918/554/13 передано на розгляд судді Андрійчук О.В.

Ухвалою суду від 18.07.2014 року справу № 918/554/13 прийнято суддею Андрійчук О.В. до свого провадження.

Ухвалою суду від 11.08.2014 року скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії відділу ДВС Гощанського районного управління юстиції задоволено частково.

08.04.2015 року через службу діловодства Господарського суду Рівненської області боржник, не погоджуючись з діями державного виконавця щодо оцінки майна, вчиненими в ході примусового виконання наказу № 918/554/13 від 08.07.2013 року, подав скаргу на дії органу ДВС.

Ухвалою суду від 27.04.2015 року скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії органу ДВС відхилено.

11.12.2015 року через службу діловодства Господарського суду Рівненської області боржник, не погоджуючись з діями державного виконавця щодо оцінки майна, вчиненими в ході примусового виконання наказу № 918/554/13 від 08.07.2013 року, подав скаргу на дії органу ДВС.

Ухвалою суду від 14.12.2015 року розгляд скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 призначено до розгляду на 21.12.2015 року.

Ухвалою суду від 21.12.2015 року розгляд скарги відкладено на 28.12.2015 року.

28.12.2015 року через службу діловодства господарського суду від скаржника надійшли додаткові обґрунтування скарги, в яких останній зазначає, що експертом безпідставно взято за основу витратний підхід до визначення оцінки майна, що потягло за собою значне заниження його вартості. У даному випадку, на думку скаржника, ефективніше було б використовувати дохідний метод оцінювання, оскільки об'єкт, що оцінюється, є цілісним майновим комплексом. Неправильний підхід до визначення вартості майна потягнув значне заниження його ціни.

Ухвалою суду від 28.12.2015 року розгляд скарги відкладено на 13.01.2016 року.

13.01.2016 року службу діловодства господарського суду від скаржника надійшли додаткові обґрунтування скарги, в яких останній зазначає, що експертною оцінкою, яка оскаржується, не враховано вартість земельної ділянки, на якій знаходиться комплекс автозаправки та яка належить боржнику на праві власності, що призвело до заниження вартості цілісного майнового комплексу, а тому оцінка підлягає скасуванню, а дії органу ДВС - визнанню недійсними.

Ухвалою суду від 13.01.2016 року розгляд скарги відкладено на 25.01.2016 року.

Ухвалою суду від 25.01.2016 року розгляд скарги відкладено на 22.02.2016 року.

Як вбачається зі скарги боржника, для визначення вартості заставного майна (предмета іпотеки за договором іпотеки № 438-08/1 від 09.12.2008 року) і його подальшої реалізації на прилюдних торгах органом ДВС залучено суб'єкта оціночної діяльності - ПП "Експерт-Рівне-Консалт". Згідно з висновком експерта вартість майна склала 1 165 033,00 грн. без ПДВ.

У зв'язку із запереченнями боржника проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, органом ДВС призначено рецензування звіту про оцінку майна, проведення якого доручено Представництву експертної ради УТО в Рівненській області. Відповідно до висновку рецензента звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки.

Не погоджуючись з оцінкою майна, стягувач просить суд визнати дії органу ДВС в цій частині незаконними, а висновок ПП "Експерт-Рівне-Консалт" і рецензію Представництва експертної ради УТО в Рівненській області - скасувати та визнати недійсними, подальші дії по організації та проведенню прилюдних торгів зупинити, призначити судову економічну експертизу у цій справі для визначення дійсної ринкової вартості майна.

В обґрунтування підстав поданої скарги боржник вказує на невірний курс української гривні по відношенню до долара США (курс взято станом на 02.07.2015 року, тоді як слід було на 10.09.2015 року), що призвело до неправильного визначення ринкової вартості майна, а також на упередженість та зацікавленість експертів-оцінювачів, оскільки як експерт, так і рецензент знаходяться за однією і тією ж адресою. Враховуючи викладене, скаржник вважає, що ринкова вартість спірного майна, визначена ПП "Експерт-Рівне-Консалт", є заниженою і має значну різницю та, як наслідок, порушує права боржника на реалізацію арештованого майна за дійсною вартістю об'єкта нерухомості для погашення заборгованості перед стягувачем. Крім того, на думку скаржника, експертом безпідставно взято за основу витратний підхід, тоді як ефективніше було б використовувати дохідний метод оцінювання. Також, як зазначає скаржник, експертною оцінкою не враховано вартість земельної ділянки, на якій знаходиться комплекс автозаправки та яка належить боржнику на праві власності, що призвело до заниження вартості цілісного майнового комплексу.

Розглянувши підстави, на яких ґрунтується скарга, оцінивши докази, надані в її обґрунтування, заслухавши присутніх учасників судового процесу, суд встановив таке.

02.08.2013 року державним виконавцем Відділу ДВС Гощанського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 39418412) з примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області № 918/554/13 від 08.07.2013 року про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" 1 375 957,57 грн. заборгованості за кредитом та 27 519,15 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

За ч. 1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. (ч.ч. 1, 2, 5 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження").

Як встановлено судом, 21.11.2013 року органом ДВС проведено опис майна боржника і накладення на нього арешту, про що свідчить Акт опису й арешту майна.

Згідно з вказаним Актом описано і накладено арешт на комплекс боржника, в який входять: автозаправна станція - адмінбудівля, огорожа, замощення № 1, замощення № 2, навіс, що знаходяться за адресою: вул. Рівненська,9, смт. Гоща, Гощанський район, Рівненська область, визначення вартості яких потребує оцінки.

На описане майно накладено арешт і встановлено заборону його відчуження, а також передано його на відповідальне зберігання боржнику.

У силу вимог ч. 1 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Частиною 2 ст. 10 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачено, що у випадках, визначених нормативно-правовими актами з оцінки майна, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, суб'єкти оціночної діяльності - органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють оцінку майна самостійно на підставі наказу керівника. При цьому, якщо законодавством передбачена обов'язковість проведення незалежної оцінки майна, органи державної влади та органи місцевого самоврядування виступають замовниками проведення такої оцінки майна шляхом укладання договорів з суб'єктами оціночної діяльності - суб'єктами господарювання, визначеними на конкурсних засадах у порядку, встановленому законодавством.

25.05.2015 року головним державним виконавцем Відділу ДВС Гощанського районного управління юстиції винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання у виконавчого провадженні - експерта ПП "Експерт-Рівне-Консалт" ОСОБА_4, а 02.07.2015 року між органом ДВС та ПП "Експерт-Рівне-Консалт" укладено договір № 50702/2 на виконання робіт з незалежної оцінки майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в ст. 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Суб'єктами оціночної діяльності є суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону. Оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону (ст.ст. 5, 6 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

За ч. 1 ст.15, ст. 18 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" кваліфікаційне свідоцтво оцінювача (далі - кваліфікаційне свідоцтво) є документом, який підтверджує достатній фаховий рівень підготовки оцінювача за програмою базової підготовки для самостійного проведення оцінки майна. Форми кваліфікаційних свідоцтв оцінювача встановлюються Фондом державного майна України. Право на отримання кваліфікаційного свідоцтва набувають фізичні особи, які мають закінчену вищу освіту, пройшли навчання за програмою базової підготовки та стажування протягом одного року у складі суб'єкта оціночної діяльності разом з оцінювачем, який має не менше ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, отримали його позитивну рекомендацію та успішно склали кваліфікаційний іспит. Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання (далі - сертифікат) є документом, що засвідчує право суб'єкта оціночної діяльності на внесення його до Державного реєстру суб'єктів оціночної діяльності, які здійснюють оціночну діяльність у формі практичної діяльності з оцінки майна та які визнані суб'єктами оціночної діяльності за напрямами оцінки майна, що в ньому зазначені.

Частинами 1, 2 ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

З наявних матеріалів справи вбачається, що на виконання договору на виконання робіт з незалежної оцінки майна № 50702/2 від 22.07.2015 року експертами ПП "Експерт-Рівне-Консалт" підготовлено звіт про оцінку комплексу, що належить боржникові на праві власності, в який входять: автозаправна станція - адмінбудівля, огорожа, замощення № 1, замощення № 2, навіс, що знаходяться за адресою: вул. Рівненська,9, смт. Гоща, Гощанський район, Рівненська область, згідно з яким вартість майна, арештованого в процесі примусового виконання рішень, для проведення прилюдних торгів або аукціону, станом на 09.09.2015 року становить 1 165 033,00 грн. без ПДВ.

Висновок про вартість майна підготовлено експертами ПП "Експерт-Рівне-Консалт" ОСОБА_4 (кваліфікаційне свідоцтво ФДМУ і МІБ серія МФ № 4832 від 23.12.2006 року, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 5239 від 09.02.2007 року, свідоцтво Мін'юсту України № 984 від 09.06.2006 року, сертифікат ФДМУ № 14533/13 від 05.04.2013 року, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ № 5255-ПК від 12.03.2014 року) та ОСОБА_5 (свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 410 від 14.07.2003 року, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ " 198 від 31.05.2003 року, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ № 5717-ПК від 28.11.2014 року).

Згідно із сертифікацією якості оцінки (декларації оцінювача) в оцінювача не було особистої зацікавленості або будь-якої упередженості у підході до оцінки об'єкта та особистого майнового інтересу в об'єкті оцінки, висновки і розрахунки ґрунтуються на фактах і документах, зібраних з найбільшим ступенем використання професійних знань, досвіду, уміння та особистого огляду об'єкта оцінки. Оцінка проведена відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", що затверджений Постановою КМ України № 1440 від 10.09.2003 року, Національного стандарту № 2 "Оцінка нерухомого майна", затвердженого Постановою КМ України № 1442 від 28.10.2004 року, Методики оцінки майна, затвердженої Постановою КМ України № 1891 від 10.12.2003 року, тощо.

З наведеного вбачається, що особи, які виконували звіт про оцінку майна, як і сам звіт, відповідають вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У той же час, як встановлено судом із матеріалів справи, за поставною про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання у виконавчому провадженні від 25.05.2015 року органом ДВС призначено експертом по оцінці майна ОСОБА_4, якого зобов'язано надати звіт з питань вартості без ПДВ цілісного майнового комплексу та якого попереджено про відповідальність за відмову або ухилення від дачі висновку чи за дачу завідомо неправдивого висновку, про що останнім на постанові проставлено підпис.

У силу вимог ч.ч. 1, 5 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання. За відмову без поважних причин від надання висновку чи за надання висновку, що містить завідомо неправдиві відомості, експерт несе кримінальну відповідальність, про що він має бути попереджений державним виконавцем. Збитки, завдані сторонам внаслідок видачі такого висновку, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. За недостовірну чи необ'єктивну оцінку майна суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання несе відповідальність у порядку, встановленому законом, а оцінювач - кримінальну відповідальність, про що він має бути попереджений державним виконавцем.

У свою чергу, як вбачається із звіту про оцінку майна, останній проводився двома експертами ПП "Експерт-Рівне-Консалт" - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, тобто один із експертів, який був задіяний у дачі висновку - ОСОБА_5, постановою про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання у виконавчому провадженні не призначався та не попереджався державним виконавцем про відповідальність за недостовірну чи необ'єктивну оцінку майна.

Отже, призначення та проведення оцінки майна боржника здійснювалося всупереч вимогам чинного законодавства України, зокрема ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем. У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Боржник не погодився із оцінкою, у зв'язку з чим органом ДВС призначено рецензування звіту про оцінку майна.

За приписами ст. 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у ст. 5 цього Закону.

23.11.2015 року Представництво експертної ради УТО в Рівненській області надало рецензію на звіт про оцінку комплексу будівель, споруд та обладнання автозаправної станції, що розташовані за адресою: Рівненська область, смт. Гоща, вул. Рівненська, 9, за якою звіт про оцінку, що рецензується, може розглядатися як документ, по якому можуть бути прийняті рішення відповідно до мети оцінки. Звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки.

Рецензування звіту проводилося експертом ОСОБА_6, який є членом Представництва експертної ради УТО (сертифікат ФДМУ, УТО, МЦПІМ № 1040 від 11.04.1998 року, свідоцтво УТО № 083 від 04.07.2014 року, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ № 5727-ПК від 28.11.2014 року).

Під час рецензування звіту порядок призначення експертів предметом оцінки та аналізу не був.

Судом також надано оцінку посиланням скаржника на невірно обраний оцінювачем курс валют, який, на думку боржника, призвів до неправильного визначення ринкової вартості майна.

Як вбачається зі звіту про оцінку майна та з висновку про вартість майна, ринкова вартість об'єкта оцінки визначена станом на 09.09.2015 року.

У Розділі "1. Загальні положення" звіту про оцінку зазначено, що грошова одиниця оцінки - українська гривня. На дату завершення складання/підписання звіту (10.09.2015 року) 1 USD = 21,006373 грн. за курсом НБУ.

За визначенням, наведеним у п. 3 Постанови КМ України від 10.09.2003 року № 1440 "Про затвердження Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" дата оцінки - дата (число, місяць та рік), на яку проводиться оцінка майна та визначається його вартість.

Тобто, при визначення вартості майна береться до уваги курс валют на дату оцінки.

У свою чергу, курс, зазначений у звіті, відображений станом на 02.07.2015 року (дата укладення договору), тоді як станом на 09.09.2015 року (дата оцінки) за даними НБУ курс складав: 1 USD = 22,416926 грн.

Скаржник стверджує, що невірно відображений у звіті курс валют мав наслідком заниження вартості об'єкта оцінка.

Суд, проаналізувавши звіт про оцінку майна, встановив, що у п. 1.8. "Допущення та обмежуючі умови" передбачено, що грошова одиниця оцінки - гривня. Проте, під час застосування окремих оціночних процедур допускається використання в якості грошової одиниці виміру вартості інших грошових одиниць, у тому числі долару США, виходячи з традиційності використання цієї грошової одиниці для визначення вартості об'єктів нерухомості. Курс інших грошових одиниць по відношенню до гривні на дату оцінки визначається згідно з оприлюдненої НБУ офіційної інформації.

Курс долара США використано оцінювачем для зіставлення об'єкта оцінки та об'єктів порівняння за показниками вартості 1 кв.м. загальної площі приміщень, виходячи з традиційності використання цієї грошової одиниці для визначення вартості об'єктів нерухомості.

Зокрема, курс долара у звіті використовувався лише раз, у таблиці зіставлення об'єкта оцінки з об'єктами порівняння (ціна продажу/ціна пропозиції) (стор. 29, 30 звіту).

Так, у графах "скоригована вартість, 1 кв.м./$"/"скоригована вартість, 1 кв.м./грн."таблиці вказано суми у доларах США та гривнях відповідно, а саме: 206,1/4 620,1, 237,5/5 324,00, 308,8/6 922,30.

Переводячи суми, виражені у доларах США, у гривневий еквівалент, вбачається, що експертом використовувався курс 1 USD = 22,416926 грн., тобто курс на дату оцінки, що узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Щодо невірного зазначення курсу долара США по відношенню до гривні, вказаного у графі "грошова одиниця оцінки" Розділу "1. Загальні положення" звіту, то така помилка жодним чином не вплинула на результати оцінки та дійсну вартість майна, що оцінувалося.

Вказане також стверджується додатковими роз'ясненнями, наданими експертом-оцінювачем ПП "Експерт-Рівне-Консалт", відповідно до яких при виконанні розрахунків оцінювачем використано вірний курс валют на дату оцінки, а значення курсу валют на дату оцінки, зазначене на стор. 4 звіту, є опечаткою.

Стосовно посилання боржника на упередженість та зацікавленість експертів-оцінювачів, які полягають в тому, що експерт і рецензент знаходяться за однією і тією ж адресою, то такі посилання не підтвердженні жодними доказами, а відтак визнаються судом безпідставними.

Щодо посилання скаржника на невірно обраний оцінювачем метод оцінки, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Метод оцінки - спосіб визначення вартості об'єкта оцінки, послідовність оціночних процедур якого дає змогу реалізувати певний методичний підхід (п. 3 Постанови КМ України від 10.09.2003 року № 1440 "Про затвердження Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав"").

За п.п. 35, 36, 38-40, 42, 43, 47, 49 Постанови КМ України від 10.09.2003 року № 1440 "Про затвердження Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав"" оцінка майна проводиться із застосуванням методичних підходів, методів оцінки, які є складовими частинами методичних підходів або є результатом комбінування кількох методичних підходів, а також оціночних процедур. Оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільш повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення. Для проведення оцінки майна застосовуються такі основні методичні підходи: витратний (майновий - для оцінки об'єктів у формі цілісного майнового комплексу та у формі фінансових інтересів); дохідний; порівняльний.

Витратний підхід ґрунтується на врахуванні принципів корисності і заміщення. Витратний підхід передбачає визначення поточної вартості витрат на відтворення або заміщення об'єкта оцінки з подальшим коригуванням їх на суму зносу (знецінення).

Дохідний підхід базується на врахуванні принципів найбільш ефективного використання та очікування, відповідно до яких вартість об'єкта оцінки визначається як поточна вартість очікуваних доходів від найбільш ефективного використання об'єкта оцінки, включаючи дохід від його можливого перепродажу. Основними методами дохідного підходу є пряма капіталізація доходу та непряма капіталізація доходу (дисконтування грошового потоку). Вибір методів оцінки при цьому залежить від наявності інформації щодо очікуваних (прогнозованих) доходів від використання об'єкта оцінки, стабільності їх отримання, мети оцінки, а також виду вартості, що підлягає визначенню. За допомогою дохідного підходу визначається ринкова вартість та інвестиційна вартість, а також інші види вартості, які ґрунтуються на принципі корисності, зокрема ліквідаційна вартість, вартість ліквідації тощо. Інформаційними джерелами для застосування дохідного підходу є відомості про фактичні та (або) очікувані доходи та витрати об'єкта оцінки або подібного майна. Оцінювач прогнозує та обґрунтовує обсяги доходів та витрат від сучасного використання об'єкта оцінки, якщо воно є найбільш ефективним, або від можливого найбільш ефективного використання, якщо воно відрізняється від існуючого використання.

Порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об'єктами порівняння та об'єктом оцінки. Основними елементами порівняння є характеристики подібного майна за місцем його розташування, фізичними та функціональними ознаками, умовами продажу тощо. Коригування вартості подібного майна здійснюється шляхом додавання або вирахування грошової суми із застосуванням коефіцієнта (відсотка) до ціни продажу (пропонування) зазначеного майна або шляхом їх комбінування.

Згідно з п.п. 13-16 Постанови КМ України від 10.09.2003 року № 1440 "Про затвердження Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав"" для визначення ринкової вартості враховується найбільш ефективне використання об'єкта оцінки. Визначення ринкової вартості об'єкта оцінки можливе із застосуванням усіх методичних підходів у разі наявності необхідної інформації. Методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об'єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Визначення ринкової вартості об'єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об'єкта оцінки. За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об'єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування.

Відповідно до п. 37 Постанови КМ України від 10.09.2003 року № 1440 "Про затвердження Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав"" з метою обґрунтування остаточного висновку про вартість об'єкта оцінки результати оцінки, отримані із застосуванням різних методичних підходів, зіставляються шляхом аналізу впливу принципів оцінки, які є визначальними для мети, з якою проводиться оцінка, а також інформаційних джерел на достовірність результатів оцінки.

Неможливість або недоцільність застосування певного методичного підходу, пов'язана з повною відсутністю чи недостовірністю необхідних для цього вихідних даних про об'єкт оцінки та іншої інформації, окремо обґрунтовується у звіті про оцінку майна. Національними стандартами можуть передбачатися також інші випадки обмежень щодо застосування певних методичних підходів для визначення ринкової вартості та неринкових видів вартості об'єктів оцінки.

Як вбачається зі звіту, виходячи з інформації про стан ринку нерухомості в регіоні та об'єм ринкових даних щодо подібного нерухомого майна, а також враховуючи те, що об'єктом оцінки є окреме індивідуально визначене майна, та мету оцінки, оцінювачі прийшли до висновку про застосування у цій роботі двох підходів - порівняльного та витратного (стор. 13 звіту).

Для визначення вартості об'єкта оцінки оцінювачами було застосовано поєднання двох методичних доходів - витрат та порівняльного. Дохідний підхід вважається більш надійним при визначенні вартості об'єктів, що приносять дохід та не потребують реконструкції та ремонту. З іншої сторони, недоліком підходу можна вважати відносно суб'єктивний розрахунок ставки капіталізації, а прогнозовані доходи можуть не виправдатися.

У рамках виконання цієї оцінки оцінювач застосовує порівняльний підхід. Прийнято вважати, що при розвинутому ринку нерухомості порівняльний підхід дає найбільш точний результат, оскільки враховує та фактори, які впливають на вартість об'єкта. Проте, в умовах стагнації ринку нерухомості практично повна відсутні сть інформації про ціни угод у зв'язку з їх малою кількістю не дає можливості отримати уявлення про ціни, які б були прийнятними для продавця та покупця. Крім того, надзвичайно складно виявити різницю між ціною пропозиції і ціною конкретної угоди, а обґрунтування цієї різниці не може претендувати на високу точність. У цій роботі оцінювачі дотримувалися принципів корисності, заміщення та найбільш ефективного використання (стор. 36 звіту).

Аналізуючи наявну інформацію про стан ринку обладнання в регіоні, в Україні в цілому та на території СНД, пропозиції металообробки обладнання, а також враховуючи мету оцінки та визначальні для мети оцінки принципи заміщення, попиту та пропонування, очікування, оцінювачі прийшли до висновку про застосування витратного та порівняльного підходів. Витратний підхід не використовується в цій оцінці, оскільки його доцільно застосовувати для оцінки об'єктів з надто обмеженим ринком пропозицій (для спеціалізованого майна), а в даному випадку переважна більшість рухових речей не відноситься до спеціалізованого майна. Порівняльний підхід застосовується в цій оцінці, оскільки частина оцінюваного обладнання має достатньо розвинений ринок обладнання. В рамках цього звіту дохідний підхід не застосовувався, оскільки оцінюване майно не володіє здатністю самостійно приносити дохід, крім як у сукупності з іншими активами (нерухомість, технологічні мережі, матеріальні запаси та інші матеріальні та нематеріальні активи). Проблематично відокремити доход, який приносить обладнання із загального доходу, що створює весь комплекс підприємства, при цьому отримавши об'єктивні та достовірні результати (стор. 37-38 звіту).

З наведеного вбачається, що оцінювач обґрунтував методичний підхід, обраний ним для проведення оцінки, а також мотивував недоцільність застосування інших методичних підходів, пов'язаних з недостовірністю необхідних для цього вихідних даних про об'єкт оцінки.

У свою чергу, скаржник жодних доказів, які б підтверджували, що використаний оцінювачем підхід призвів до реального заниження вартості оцінки, суду не надав.

У той же час, як вбачається зі звіту про оцінку майна, оцінювачами для порівняння з об'єктом оцінювання - комплексу будівель, споруд та обладнання атозаправної станції в смт. Гоща Гощанського району, Рівненської області обрано такі об'єкти: приміщення першого поверху одноповерхової нежитлової будівлі в смт. Рокитне, приміщення одноповерхового магазину в м. Дубно та приміщення одноповерхового кафе в смт. Млинів.

Як зазначалося, порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна за місцем його розташування, фізичними та функціональними ознаками, умовами продажу тощо.

Тобто майно, обране оцінювачами для застосування порівняльного підходу, не є подібним ні за цільовим, ні за функціональним призначенням тощо.

Стосовно посилання скаржника на те, що у звіті про оцінку не враховано вартості земельної ділянки, на якій знаходиться комплекс автозаправки та яка належить боржнику на праві власності, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 15.01.2016 року інформація про речові права на нерухоме майно та зареєстровані на праві власності земельні ділянки, належні боржнику, відсутня.

Судом з матеріалів встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РВ № 038908 від 04.04.2002 року боржнику на праві власності належить земельна ділянка несільськогосподарського призначення площею 0,08 га, що знаходиться за адресою вул. Рівненська,9а, смт. Гоща, Гощанський район, Рівненська область, для влаштування автостоянки.

Тобто вказана земельна ділянка, яка хоч і знаходиться поруч з автозаправною станцією (беручи до уваги адреси їхнього місцезнаходження), однак безпосереднього відношення до неї не має.

Крім того, як встановлено судом з матеріалів справи, за рішенням Гощанського районного суду у справі № 557/11435/13-ц від 10.12.2013 року право власності на земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,08 га, що знаходиться за адресою вул. Рівненська,9а, смт. Гоща, Гощанський район, Рівненська область, визнано за ОСОБА_7 та знято з неї арешт, накладений органом ДВС.

Щодо земельної ділянки під автозаправкою, то остання належить боржнику на праві постійного користування, що стверджується Державним актом на право постійного користування землею І-РВ № 002214 від 30.05.1998 року, а отже не могла бути предметом оцінки та подальшої реалізації на прилюдних торгах.

Отже, посилання скаржника на заниження вартості оцінки у зв'язку з неврахуванням вартості земельної ділянки, на якій знаходиться комплекс автозаправки, визнається судом необґрунтованим.

Щодо клопотання скаржника про призначення судової будівельно-технічної експертизи на предмет визначення ринкової вартості комплексу, то визначення такої вартості на стадії примусового виконання судового рішення до компетенції суду не входить, оскільки здійснюється у порядку та за правилами, визначеними Законом України "Про виконавче провадження". Розглядаючи скаргу на дії органу ДВС, вчинені ним в ході виконання судового рішення, як завершальної стадії судового процесу, суд оцінює виключно дії органу ДВС та їх наслідки на предмет відповідності вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За положеннями ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи, що проведення оцінки здійснювалося особою, яка не була призначена для її проведення у порядку, визначеному чинним законодавством, зокрема ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження", отже результат такої оцінки - звіт про оцінку - не може вважатися законним та використовуватися при реалізації арештованого майна.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Враховуючи, що судом встановлені порушення під час призначення та проведення оцінки майна, належного боржникові, відтак скарга підлягає задоволенню.

Частиною 3 ст. 121-2 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії органу ДВС задовольнити.

2. Визнати дії відділу ДВС Гощанського районного управління юстиції при визначенні вартості комплексу будівель, споруд та обладнання автозаправної станції, що розташовані за адресою: вул. Рівненська,9, смт. Гоща, Рівненська область, а саме: в частині призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання в виконавчому провадженні, незаконними.

3. Визнати звіт про оцінку комплексу будівель, споруд та обладнання автозаправної станції, що розташовані за адресою: вул. Рівненська,9, смт. Гоща, Рівненська область, та рецензію на звіт про оцінку комплексу будівель, споруд та обладнання автозаправної станції, що розташовані за адресою: вул. Рівненська,9, смт. Гоща, Рівненська область, недійсними.

Суддя Андрійчук О.В.