РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016Справа №910/31459/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 6»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про визнання припиненими зобов'язання по договору

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Лепех Л.Л.;

від відповідача: Марковська В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 6» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі-відповідач) про визнання припиненими зобов'язання по договору № 521322 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 15.10.2012, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада 6» та Публічним акціонерним товариством «Київенерго», що виникли з 26.04.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку з внесенням змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), тоді як позивач не є теплопостачальною організацією та відповідно з 26.04.2014 року не мало права здійснювати нарахування за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та відповідно надавати такі послуги. Таким чином, у зв'язку з істотною зміною обставин та неможливістю подальшого надання таких послуг відповідач просить суд на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України визнати припиненими зобов'язання по договору № 521322 від 15.10.2012, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "РАДА 6", що виникли з 26.04.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.01.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

11.01.2016 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що 04.03.2015 Господарським судом міста Києва прийнято рішення у справі № 910/22813/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 6» до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про розірвання договору № 521322 від 15.10.2012 з 26.04.2014, яким позовні вимоги задоволено частково та розірвано договір з моменту набрання рішенням законної сили, отже рішення набрало законної сили, а договір розірвано 17.03.2015.

У судовому засіданні 11.01.2016 оголошувалась перерва до 15.02.2016.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 15.02.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.10.2012 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада 6» (далі - споживач) укладено договір № 5231322 на постачання теплової енергії у гарячій воді, умовами якого передбачено, що постачальник зобов'язався виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в даному договорі.

Відповідно до п. 2.2.1 договору, постачальник зобов'язується постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем для потреб опалення - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року згідно з виявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку № 1.

Згідно п. 2.3.1. договору, споживач зобов'язується дотримуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку №1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами зазначеними у додатку № 2.

Даний договір набуває чинності з дня його підписання і діє до 01.06.2013. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено одним з контрагентів (п. 4.1.та п. 4.3. договору).

Також, між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада 6» укладено додаток № 2 до договору № 5231322 від 15.10.2012 відповідно до якого, сторонами узгоджено, що розрахунки зі споживачем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, встановленими постачальнику органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання у сфері теплопостачання - Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України. Для розрахунків з житловими організаціями затверджено тариф у розмірі 169,38 грн. за Гкал.

Крім того, 15.04.2015 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго», що є суб'єктом господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальною організацією) та визначене виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води (далі - довіритель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада 6» (далі - повірений) укладено договір доручення № 116/53-15, умовами якого передбачено, що довіритель доручає, а повірений приймає на себе зобов'язання вчиняти такі юридичні дії від імені та за рахунок довірителя:

- Обслуговування особових рахунків споживачів послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води;

- Визначення фізичних обсягів споживання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води;

- Підготовка інформації, що випливає на визначення обсягів та вартості наданих комунальних послуг, необхідної для здійснення нарахування плати за послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води споживачам;

- Здійснення щомісячно нарахування плати споживачам за послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води споживачам;

- Ведення обліку пільгових категорій споживачів послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води;

- Технічного огляду, зняття показань будинкових засобів обліку теплової енергії та гарячої води;

- Технічного огляду, зняття показань квартирних засобів обліку теплової енергії та гарячої води;

- Формування та друку споживачам рахунків на оплату послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання;

- Доставки рахунків (квитанцій) споживачам послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води;

- Друк та доставка актів приймання-передавання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (оформлених Довірителем) орендарям та власникам нежитлових приміщень;

- Обробки та рознесення платежів споживачів за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води;

- Надання консультаційних послуг споживачам з питань розрахунків за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води;

- Оформлення документів, необхідних для отримання споживачами послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води пільг, субсидій та компенсацій;

- Здійснення коригування обсягів та вартості наданих послуг за періоди їх ненадання, надання не у повному обсязі, відхилення кількісних та якісних показників від затверджених нормативів/норм та таких, що здійснені помилково.

Пунктом 1.5. договору доручення передбачено, що довіритель зобов'язується сплатити повіреному винагороду за вчинені юридичні дії відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 3.12 договору доручення, виконання доручень за надані довірителем послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 26.04.2014 до 31.03.2015 здійснюється у наступному порядку:

Довіритель, не пізніше 16.04.2015 року надає Повіреному інформацію про фактичне споживання теплової енергії в розрізі кожного житлового будинку за період з 24.04.2014 року до 31.03.2015 року за кожний місяць окремо та інформацію щодо рахунків із спеціальним режимом використання та реквізити банківської установи, у якій відкрито такі рахунки Довірителем, для оплати споживачами спожитих послуг (п. 3.12.1. договору);

Повірений, не пізніше 23.04.2015 року виконує нарахування плати споживачам в розрізі кожного особового рахунку за спожиті комунальні послуги за період з 26.04.2014 року до 31.03.2015 року із зазначенням інформації щодо рахунків із спеціальним режимом використання та реквізити банківської установи, у якій відкрито такі рахунки Довірителем, для оплати споживання спожитих послуг та не пізніше 25.04.2015 року здійснює формування та друк квитанцій на оплату спожитих послуг від імені довірителя з відповідними реквізитами рахунків, що надані довірителем на підставі п. 3.12.1 даного договору (п. 3.12.2. договору).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що у зв'язку з внесенням змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), тоді як позивач не є теплопостачальною організацією та відповідно з 26.04.2014 року не мало права здійснювати нарахування за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та відповідно надавати такі послуги. Таким чином, у зв'язку з істотною зміною обставин та неможливістю подальшого надання таких послуг відповідач просить суд на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України визнати припиненими зобов'язання по договору №521322 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 15.10.2012, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА 6», що виникли з 26.04.2014 року.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику".

Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.

Статтею 714 Цивільного кодексу України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Главою 50 Цивільного кодексу України визначені правові засади припинення зобов'язання.

Так, статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 607 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Вказаною статтею унормовано, що обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними, так і фактичними. Головна умова полягає в тому, що за такі обставини не буде відповідати жодна зі сторін зобов'язання.

Стаття 607 Цивільного кодексу України застосовується тільки у випадках, коли відповідно до чинного цивільного законодавства за неможливість виконання, не відповідає жодна із сторін. Неможливість виконання може бути викликана загибеллю майна, що є предметом зобов'язання внаслідок дії непереборної сили (зокрема, загибеллю нерухомого майна, урожаю сільськогосподарських культур тощо), перешкодами для виконання зобов'язання, що виникли в результаті дії непереборної сили, і іншими обставинами, за яких при виявленні належної дбайливості боржник не в змозі виконати зобов'язання (в зв'язку з дією непереборної сили, простого випадку або діями чи бездіяльністю іншої сторони зобов'язальних правовідносин). Як раз така неможливість виконання мається на увазі в тих положеннях Цивільного кодексу, де використовується поняття неможливості виконання.

Тож, суд зазначає, що у даному випадку відсутні правові підстави для застосування положень ст. 607 Цивільного кодексу України, оскільки позивачем не доведено суду належними та допустимими засобами доказування відповідно до норм ст. ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України наявності підстав неможливості виконання зобов'язань за Договором № 521322 постачання теплової енергії у гарячій воді від 15.10.2012 року внаслідок дії непереборної сили, перешкодами для виконання зобов'язання, що виникли в результаті дії непереборної сили, і іншими обставинами, за яких при виявленні належної дбайливості боржник не в змозі виконати зобов'язання (в зв'язку з дією непереборної сили, простого випадку або діями чи бездіяльністю іншої сторони зобов'язальних правовідносин).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, за договором № 521322 постачання теплової енергії у гарячій воді від 15.10.2012 у позивача перед відповідачем відсутнє будь - яке грошове зобов'язання, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю за період травень 2014 - грудень 2015.

Разом з тим, 20.10.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "Рада 6" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про розірвання з 26.04.2014 договору №521322 від 15.10.2012 на постачання теплової енергії у гарячій воді, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рада 6" та Публічним акціонерним товариством "Київенерго".

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2015 у справі №910/22813/14, яке набрало законної сили, частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 6" до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про розірвання з 26.04.2014 договору №521322 від 15.10.2012 на постачання теплової енергії у гарячій воді, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рада 6" та Публічним акціонерним товариством "Київенерго". Розірвано з моменту набрання рішенням законної сили договір №521322 від 15.10.2012 на постачання теплової енергії у гарячій воді, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рада 6" та Публічним акціонерним товариством "Київенерго". У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, Печерський район, площа Івана Франка, буд.5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 6" (02068, м. Київ, Дарницький район, вул. Г.Ахматової, буд.3, ) судовий збір в розмірі 609 грн.

Зокрема, у зазначеному судовому акті встановлено, що 26 квітня 2014 року набрав законної сили Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії". Вказаним законом було внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема, ст.19 було доповнено частиною 4, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Одночасно, ст. 29 вказаного нормативно-правового акту було доповнено частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання", постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

За приписами п. 42 ч. 3 ст. 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії є видами господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню.

У рішенні суду від 04.03.2015 у справі №910/22813/14 встановлено, що позивач не здійснює діяльність з виробництва і постачання теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання, не має необхідних дозвільних документів на провадження діяльності у сфері теплопостачання та, відповідно, не може бути виконавцем цих послуг з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", тобто, наведене вказує на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "РАДА 6" не може мати статус виконавця комунальних послуг.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2015 у справі №910/22813/14, яке набрало законної сили, встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "РАДА 6" не може бути виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" та не може мати статус виконавця комунальних послуг.

Згідно статті 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Судом встановлено, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2015 у справі №910/22813/14, повний текст якого складено 06.03.2015, набрало законної сили 17.03.2015, на виконання якого судом видано наказ.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДА 6" та Публічного акціонерного товариства "Київенерго" за договором № 521322 постачання теплової енергії у гарячій воді від 15.10.2012 припинились з 17.03.2015.

У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов'язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Щодо передбаченої наведеними вище нормами можливості захисту судом цивільного права або інтересу іншим способом, що встановлений договором або законом, а також посилань на те, що суд має право встановити юридичний факт, який має значення для сторін, то наведене не доводить, що вимога позивача може бути самостійним предметом позову.

При цьому, як встановлено судом, причиною звернення до суду з відповідним позовом, є намір позивача визнати встановленим у судовому порядку юридичний факт, який має значення для розгляду справи про стягнення заборгованості з позивача за надані послуги на підставі спірного договору, в тому числі, за період після 26 квітня 2014 року. Водночас, слід зазначити, що позивач не позбавлений права заперечувати проти зазначеного позову, посилаючись на факт припинення договірних правовідносин у зв'язку з розірванням договору, тому, встановити зазначений юридичний факт має господарський суд за наслідком дослідження питання щодо дотримання позивачем порядку розірвання договору та встановлення наявності або відсутності правових підстав для стягнення боргу за спірний період.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 04 березня 2010 року у справі №6/403.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого позову та відповідно у задоволенні позову про визнання припиненими зобов'язань по договору № 521322 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 15.10.2012, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада 6» та Публічним акціонерним товариством «Київенерго», що виникли з 26.04.2014 - відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 18.02.2016.

Суддя Бондарчук В.В.