КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2016 р. cправа№ 910/21209/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - не з'явився

відповідача - Могила Д.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шаянські мінеральні води»

на рішення Господарського суду м. Києва від 09.09.2015 р.

у справі № 910/21209/15 (суддя - Якименко М.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шаянські мінеральні води»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгмортранс 1»

про стягнення 60 753,85 грн

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Шаянські мінеральні води» звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгмортранс 1» про стягнення з відповідача 23 332,60 грн основного боргу за договором поставки № 20 від 01.06.2013 р., 1 466,77 грн 3% річних, 17 409,98 грн інфляційних втрат, 13 677,98 грн пені та 4 866,52 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 09.09.2015 р. у справі № 910/21209/15 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Шаянські мінеральні води» подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про повне задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що ТОВ «Шаянські мінеральні води» не отримувало від відповідача товару, поставленного останньому згідно договору поставки № 20 від 01.06.2013 р., а накладні про повернення товару, надані відповідачем, на думку позивача, є підробленими, а тому не є доказом відсутності заборгованості у відповідача за договором поставки.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.01.2016 р.

У судовому засіданні 26.01.2016 р. було заслухано пояснення представників сторін та оголошено перерву до 11.02.2016 р.

В засідання суду, призначене на 11.02.2016 р., представник позивача не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначеного представника суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначеного представника не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.06.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Шаянські мінеральні води» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгмортранс 1» (далі - покупець) було укладено договір поставки № 20 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується передавати, а покупець приймати та оплачувати товари народного споживання, що вказуються у накладних на умовах даного договору.

Асортимент та кількість товару у кожній конкретній партії погоджується сторонами у замовленні згідно розділу 5 цього договору та зазначаються у накладних (п. 2.1 договору).

У відповідності до п. 2.2 договору якість товару має відповідати стандартам, технічним умовам, санітарним, гігієнічним та іншим нормам чинного законодавства, що встановлюють вимоги до якості даного виду товару. Продавець гарантує відповідну якість товару. Якість товару засвідчується гігієнічним висновком та сертифікатом якості (якісним посвідченням).

Згідно з п. 3.2.1 договору покупець зобов'язаний прийняти і оплатити товар на умовах і в термін згідно даного договору.

Як передбачено п. 5.4 договору, обов'язок постачальника з поставки товару вважається виконаним з моменту передачі товару у власність покупця. Право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі товару, переходять до покупця в момент підписання відповідальною особою покупця видаткової накладної.

Факт отримання товару належним представником покупця підтверджується належним чином оформленою сторонами видатковою, чи товарно-транспортною накладною, незалежно від наявності (відсутності) у представника покупця довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей (п. 7.5 договору).

Відповідно до п. 8.3 договору покупець зобов'язується оплатити кожну партію товару протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту його одержання.

Згідно з п. 8.4 договору покупець зобов'язується оплачувати товар у відповідності з обов'язковою вказівкою в призначенні платежу накладної та даного договору.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 24 332,60 грн, що підтверджується видатковими накладними, зокрема:

- видаткова накладна № 14 від 06.06.2013 р. на суму 6 435,00 грн в т.ч. ПДВ;

- видаткова накладна № 52 від 18.07.2013 р. на суму 14 352,60 грн в т.ч. ПДВ;

- видаткова накладна № 86 від 30.07.2013 р. на суму 3 545,00 грн в т.ч. ПДВ.

Відповідач свої зобов'язання виконав частково та оплатив вартість поставленого позивачем товару за загальну суму 1 000,00 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, свої зобов'язання за укладеним договором виконав лише частково, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у сумі 23 332,60 грн.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч. 5 ст. 268 ГК України, у разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

Встановлено, що позивач, в порушення умов п. 2.2 договору, не надав відповідачу підтвердження, що поставлений ним товар відповідає стандартам, технічним умовам, санітарним, гігієнічним та іншим нормам чинного законодавства, що встановлюють вимоги до якості даного виду товару, а саме не надав гігієнічний висновок та сертифікат якості (якісне посвідчення).

Крім того, в ході розміщення товару на складі та в процесі його зберігання, співробітниками відповідача було виявлено, що поставлений товар є неякісним, оскільки у пляшках з мінеральною водою виявлено осад.

У зв'язку з виявленими недоліками товару та відсутністю підтвердження, що поставлений товар відповідає стандартам, технічним умовам, санітарним, гігієнічним та іншим нормам чинного законодавства, що встановлюють вимоги до якості даного виду товару, відповідачем було надіслано позивачу вимогу про повернення поставленого неякісного товару.

Розглянувши вказану вимогу, позивач погодився з нею та прийняв поставлений товар, що підтверджується видатковими накладними про повернення товару, зокрема:

- видаткова накладна про повернення № 7 від 02.08.2013 р. на суму 6 435,00 грн;

- видаткова накладна про повернення № 8 від 02.08.2013 р. на суму 13 352,60 грн;

- видаткова накладна про повернення № 9 від 02.08.2013 р. на суму 3 545,00 грн.

Вказані видаткові накладні про повернення товару були підписані обома сторонами та скріплені їх печатками.

Таким чином у відповідача відсутня прострочена заборгованість за укладеним договором, оскільки товар за вказаним договором було повернуто позивачу згідно накладних на повернення товару.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 23 332,60 грн основного боргу за договором поставки № 20 від 01.06.2013 р. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За прострочення виконання грошового зобов'язання за укладеним договором позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 1 466,77 грн 3% річних, 17 409,98 грн інфляційних втрат, 13 677,98 грн пені та 4 866,52 грн штрафу.

Однак, враховуючи те, що позивачем не було доведено наявності основної заборгованості у відповідача, тому відсутні правові підстави для стягнення вказаних інфляційних втрат, 3% річних, штрафу та пені.

Доводи скаржника про те, що накладні про повернення поставленого товару, надані відповідачем, є підробленими, а тому не є доказом відсутності заборгованості у відповідача за договором поставки, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Встановлено, що видаткові накладні про повернення № 7 від 02.08.2013 р. на суму 6 435,00 грн; № 8 від 02.08.2013 р. на суму 13 352,60 грн та № 9 від 02.08.2013 р. на суму 3 545,00 грн були підписані з боку позивача та скріплені печаткою підприємства.

Підпис сторони (сторін) на правочині підтверджує лише форму правочину, в якій його вчинено - письмову, а відповідно, сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки на документі, вчиненому в письмовій формі.

Наявність печатки на вищевказаних видаткових накладних є свідченням скріплення не підпису особи, а самого документу.

Відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб'єктів господарської діяльності. У разі втрати печаток і штампів керівники підприємств зобов'язані негайно повідомити про це органи МВС України та вжити заходів для їх розшуку.

Позивачем, в свою чергу, не надано суду доказів втрати, підробки печатки чи передачі штампу іншій особі.

Наведене узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в постановах від 01.11.2011 р. у справі № 21/235-09, від 21.08.2013 р. у справі № 5015/3143/12 та від 13.03.2013 р. у справі № 5028/7/17/2012.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 09.09.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Шаянські мінеральні води» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шаянські мінеральні води» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 09.09.2015 р. у справі № 910/21209/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/21209/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

5. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран