ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.02.2016 Справа № 920/1839/15

за позовом: Приватного підприємства Лідер актив, м. Дніпропетровськ

до відповідача: Управління освіти, молоді та спорту Роменської районної державної

адміністрації, м. Ромни, Сумська обл.

про стягнення: 191991,14 грн.

Суддя Ю.О. Зражевський

Від представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - директор, наказ № 1 від 05.03.2014

від відповідача: ОСОБА_2, доручення № 16 від 04.01.2016

За участю секретаря судового засідання Г.В. Завалій

У судовому засіданні 03.02.2016 оголошувалась перерва у справі до 11.02.2016 на 11 год. 00 хвил.

Суть спору: позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 181696,90 грн. по Договору № 324 про закупівлю вугілля камяного за державні кошти від 23.07.2015, пеню в розмірі 9637,32 грн., три процента річних від простроченої суми за невиконання грошового зобовязання, у розмірі 656,92 грн. а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2879,87 грн.

У відзиві на позовну заяву № 1327 від 30.12.2015 відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.

У доповненнях до відзиву № 66 від 18.01.2016, відповідач підтримує свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву № 1327 від 30.12.2015 та надає додаткові обґрунтування своїх заперечень на заявлені позовні вимоги.

22.01.2016 до господарського суд була подана відповідь на відзив на позовну заяву за № 10/1 від 16.01.2016.

Представник позивача у судовому засіданні 11.02.2016 підтримував заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача позовних вимог не визнавав та підтримував свою позицію, викладену у відзиві та доповнення х до відзиву на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних редставників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

23.07.2015 між позивачем (постачальником) та відповідачем (замовником) був укладений договір № 324 про закупівлю камяного вугілля за державні кошти, за умовами якого постачальник зобовязується до 30 вересня 2015 року постачати товар, зазначений у Додатку № 1 за погодженими цінами покупцю, а покупець приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату відповідно до умов данного Договору.

Як вбачається зі Спеціфікації, яка є Додатком 1 до Договору та становить невідємну частину договру, підписану сторонами, постачальник зобовязаний передати у власність покупця за плату товар, а саме вугілля камяне марки ДГ (130-100) в кількості 425 тон на загальну суму 850000,00 грн. До вартості товару включені усі витрати, в тому числі вартість товару, навантаження, вивантаження, доставка до місця призначення, сплата їх усіх податків та ообовязкових платежів.

Пунктом 3.2 Догов0ру передбачено, що ціна цього Договору може бути змінена.

Додатковою угодою № 1 від 24.07.2015 про внесення змін до Договору № 324 про закупівлю вугілля камяного за державні кошти від 23.07.2015 пункт 3.2 Договору викладено в новій редакції, відповідно до якої загальна вартість товару за Договором складає 680 000,00 грн.

Додатком № 3 до Договору № 324 від 23.07.2015 передбаченого графік завезення вугілля, зокрема з 01.08.2015 по 15.08.2015 142 тони, з 16.08.2015 по 31.08.2015 92 тони, з 01.09.2015 по 15.09.2015 87 тони, з 16.09.2015 по 30.09.2015 - 104 тони.

Разом з тим, поставка покупцю товару здійснюється постачальником не пізніше двох календарних днів з моменту заявки покупця.

Отже, поставка товару здійснюється за умови подання покупцем заявки, від якої відліковується передбачений договором строк передачі останнього у власність покупця, який складає 2 календарних дні.

Як зазначає позивач у позовній заяві, до 22.09.2015 жодної заявки на поставку вугілля від покупця на адресу постачальника не надходило.

22.09.2015 до постачальника надійшов лист № 928 від 22.09.2016 (а.с.73), в якому відповідач зазначав, що станом на 22.09.2016 позивачем не поставлено жодної тони вугілля. У листі відповідач просив надати пояснення невиконання Договору та гарантійний лист щодо можливості здійснення поставки камяногго вугілля до 30.09.2015.

Відповідно до п.5.2 Договору поставка товару у власність здійснюється окремими партіями, Обсяг кожної партії товару за наданим Договором визначається постачальником самостійно.

Позивач, відреагувавши на вищезазначений лист, розцінивши його як заявку, на виконання своїх зобовязань по Договору поставив до навчальних закладів покупця 24.09.2015 та 25.09.2015 113,56 тон вугілля, що підтверджується залізнодорожньою накладною № 48248199 від 10.09.15, видатковими накладними, засвідченими підписами директорів шкіл, зокрема, № 18/25 від 15.09.2015, № 15/25 від 25.09.2015, № 12/25 від 25.09.2015, № 11/25 від 25.09.2015, № 30/25 від 25.09.2015, № 36/25 від 25.09.2015, № 31/25 від 25.09.2015, № 05/25 від 15.09.2015, № 01/23 від 25.09.2015, № 24/01 від 24.09.2015, № 32/25 від 25.09.2015, товаро-транспортними накладними № 06/01 від 25.09.2015, № 07/01 від 25.09.2015, № 08/01 від 25.09.2015, № 09/01 від 25.09.2015, № 10/01 від 25.09.2015, № 11/01 від 25.09.2015, № 01/01 від 25.09.2015, № 02/01 від 25.09.2015, № 03/01 від 25.09.2015, № 04/01 від 24.09.2015, № 05/01 від 25.09.2015, з яких вбачається, що автомобільні перевізники перевезли вугілля з паливного складу м. Ромни (місце розвантаження вагонів) по відповідним школам, а директори шкіл прийняли це вугілля, видатковими накладними, які свідчать, що покупець прийняв вугілля кам'яне марки ДГ(ІЗ-ЮО) в кількості 113,56 тон: № 06/11-02 від 25.09.15 та № 06/11-01 від 25.09.15 на загальну суму 181696,90 грн. та рахунками, наданими постачальником покупцю для сплати, згідно Договору за поставлене вугілля: № 06/11-02 від 25.09.15р. та № 06/11-01 від 25.09.15р. на загальну суму 181696,90 грн.

Отже, на виконання своїх зобовязань по Договору № 324 від 23.07.2015 позивач поставив товар на загальну суму181696,90 грн.

Відповідно до ст. 2.6 Договору претензії по якості товару приймаються в десятиденний строк з моменту поставки товару.

Відповідно до п.4.1 Договору покупець здійснює оплату товару на підставі рахунку та видаткової накладної протягом 30 календарних днів з моменту одержання товару, на поточний рахунок постачальника № 260075721 в ПАО «ПУМБ», МФО 334851.

Датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов договору поставки № 324 від 23.07.2015 неоплатив отриманий від позивача у власність товар, у звязку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 181 696,90 грн.

Згідно з частиною 1. ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 6 ст. 265 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст. 692 покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття пабо прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договром або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Заперечуючи стосовно заявлених позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву № 1327 від 30.123.2015 посилається на те, що позивач порушив графік поставки товару. Проте, дані твердження відповідача є безпідставними, оскільки, як зазначалось вище, поставка товару відбувається за заявкою покупця.

В матеріалах справи містится лист № 928 від 22.09.2016, на підставі якого відповідач в строк двох календарних днів з моменту його отримання поставив відповідачу товар 24.09.2015 та 25.09.2015, про що останній не заперечує. Інші документи, які б свідчили про надання відповідачем заявки на поставку товару до 22.09.2015 відсутні.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує на те, що позивач поставив товар у меншій кількості, ніж було визначено умовами договору, а тому у відповідності з ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитись від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Також відповідач зазначає, що отримане від позивача вугілля не відповідає за якісними, технологічними та фізико-механічними показниками вимогам, зазначеним в Специфікації та ДСТУ7146:2010, у звязку з чим відповідач у відповідності до норм ч.5 ст. 268 Господарського кодексу України має право відмовитись від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем,- вимагати повернення сплаченої суми.

Як зазначалось вище, відповідач надіслав позивачу заявку на поставку товару лише 22.09.2015, тим самим порушивши графік завезення вугілля, термін завезення якого, у відповідності до Додатку № 3 до Договору розпочався з 01.08.2015. Зазначені обставини унеможливили завезення вугілля у відповідності до вказаного графіку.

Разом з тим, позивач через пять днів з дня останньої поставки товару -01.10.2015 направив відповідачу електронною поштою лист з проханням продовжити строк виконання Договору до 01.11.2015 з метою поставки товару у повному обсязі. Проте, даний лист залишився без відповіді відповідача.

Крім того, на початку жовтня 2015 постачальником було доставлено на адресу КПСОР "ПАЛИВКОМУНЕНЕРГО", з яким укладено договір № 01-08/15 від 06.08.15р. на приймання вагонів, розвантаження та навантаження вугілля кам'яного, друга партія вугілля кам'яного та повідомлено про це покупця, про що свідчать копії залізничних накладних № 48903694 від 02.10.2015р. та № 49113756 від 01.10.2015р.

Однак, на той час відповідач не бажав оформлювати видаткові накладні про передачу попередньої партії вугілля та оплачувати його, тому постачальник був вимушений переадресувати вагони з вугіллям на іншу адресу. Даний факт підтверджується копіями залізничних накладних № 43010305 від 18.10.2015р. та № 43080308 від 24.10.2015р.

Відповідно ч. 5 ст. 692 Цивільного кодексу України, якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Отже, зупинення передання постачальником вугілля було здійснено на законних підставах та з вини покупця.

Відповідно до п. 13 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітража при ОСОБА_3 СРСР від 25.04.1966 № П-7, приймання продукції робиться уповноваженими на те керівником підприємства-одержувача або його заступником компетентними особами. Ці особи несуть відповідальність за строге дотримання правил приймання продукції.

Як вказує позивач у позові, при прийманні вугілля кам'яного був присутній представник покупця ОСОБА_2, який здійснював приймання та перевірку вугілля за кількістю та якістю.

Станом на день передачі товару продавцем та прийняття його покупцем, претензій щодо якості вугілля у покупця не було.

Згідно з п. 40 Інструкції, претензія, що випливає з поставки продукції, невідповідною щодо якості, комплектності, тарі, упаковці і маркуванні, стандартам, технічним умовам, кресленням, рецептурами, зразкам (еталонам), пред'являється одержувачем (покупцем) виготовлювачу (відправнику, постачальнику) у встановлений термін.

Відповідно до п. 2.3. Договору, у випадку виявлення неякісного товару, покупець викликає представника.

Відповідно до п. 2.6. Договору, претензії по якості товару приймаються в десятиденний строк з моменту поставки товару.

Крім того, пунктом 6.3.4 Договору визначено, що у випадку проведення незалежної експертизи та лабораторних досліджень щодо якісних та технічних показників вугілля, постачальник зобов'язаний вжити заходів щодо забезпечення доставки проб вугілля до лабораторії та здійснити оплату відповідних лабораторних досліджень на умовах та у строки, визначені покупцем.

Відповідно до п. 26 Інструкції, у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов'язковими правилами або договором для визначення якості продукції передбачено відбір зразків (проб), особи, що у приймання продукції за якістю, зобов'язані відібрати зразки (проби) цієї продукції.

Відбір зразків (проб) проводиться в точній відповідності з вимогами нормативних актів. Відібрані зразки (проби) опечатуються або пломбуються і забезпечуються етикетками підписаними особами, що беруть участь у відборі.

Таким чином, і договором поставки, укладеним між сторонами за позовом, і Інструкцією, яка застосовується до спірних відносин, встановлено, що при виявленні при прийманні продукції, що вона не відповідає критеріям якості, встановленим у договорі, одержувач продукції та її покупець повинні призупинити приймання продукції та повідомити про це постачальника продукції, який повинен прибути для спільного прийняття продукції та складання двостороннього акту.

Як зазначає позивач та не заперечував відповідач у судовому засіданні, постачальника не було повідомлено про невідповідність вугілля встановленим Договором критеріям якості, у звязку з чим представник постачальника був відсутнім при складанні акту невідповідності акту, що є порушенням правил Інструкції та умов Договору.

Відповідно до п 8.10 ДСМТУ 4096-2002 «Методи відбору та підготовки проб до лабораторних випробувань», відбір проб оформлюється актом відповідно до додатку В даного ДСТУ.

Акт, наданий відповідачем не відповідає обовязковій, встановленій ДСТУ 4096-2001, формі.

Враховуючи те, що факт невідповідності вугілля передьаченим договором критеріям якості встановлювався у порушення умов договору поставки, ДСТУ 4096-2002 та Інструкції № П-7, в односторонньому порядку без виклику остачальника, відбір проб вугілля здійснювався також в односторонньому порядку без виклику постачальника, тому Акт приймання вугілля відповідачем у якості не може бути доказом факту поставки відповідачем вугілля неналежної якості.

Крім того, частиною 3 п.30 «Инструкции о порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по качеству», затвердженої постановою Держарбітражу від 25.04.1966, № п-7 визначено, що якщо між виробником (вантажовідправником) та отримувачем продукції виникають суперечності з приводу характеру виявлення дефектів та причин їх виникнення, то для визначення якості продукції отримувач зобовязаний запросити експерта відповідної інспекції по якості або іншої компетентної організації.

Проте, в порушення вимог зазначеної Інструкції, відбір зразків (проб) вугілля здійснювався не експертом.

ГОСТ 147-74, на який посилається ЦЗЛ, що надала висновок випробування вугілля на ГОСТ 147-95, потім замінений на ГОСТ 147-2013 та завершив строк своєї дії 01.01.1997, ГОСТ 8457-87 відмінений 01.12.1992, ГОСТ 8180-86 також не діє, так як був замінений на ГОСТ 25543-88, потім замінений на ГОСТ 25543-2013.

З огляду на вищевикладене можливо зробити висновок про те, що лабораторія, яка проводила випробування вугілля керувалась недіючими нормативно-правовими актами, що спричиняє недійсність самого висновку випробування.

До того ж, у висновку випробувань лабораторії відсутні обов'язкові дані, такі як: місце відбору проби, вага вантажу з якої було відібрано пробу, відсутнє посилання на діючий стандарт, який визначає порядок та методи проведення випробування, а саме ДСТУ 4096-2002.

2002.

Насамперед, у висновку випробувань, наданого Позивачем відсутня обов'язкова інформація - на підставі якого документа діє дана лабораторія, а саме свідоцтво про атестацію, або атестат акредитації лабораторії, яке дає право останній проводити випробування та видавати випробувальні висновки.

Отже зазначене вище, ставить під сумнів компетенцію лабораторії та достовірність випробування, яке відповідач вважає за доказ неякісності вугілля отриманого від постачальника.

А тому, висновок лабораторної експертизи, за зразками (пробами) відібраними 15.10.2015 з насипу камяного вугілля не можуть свідчити про невідповідність якості вугілля. Аналогічної позиції притримується ВГСУ в постанові № 5011-58/9830-2012 від 03.04.2014р.

Посилання відповідача на неможливість застосування інструкції Держарбітру СРСР № п-7 від 25.04.1966, у звязку з її прийняттям 50 років тому є безпідставним, оскільки дана інструкціє не відмінена і на даний час є чинною.

Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку, що постачальник поставив покупцеві товар належної якості, здійснив все можливе для виконання умов Договору та виникнення у відповідача перед позивачем зобов'язання зі сплати заборгованості за отриманий товар по Договору № 324 від 23.07.2015 у розмірі 181 696,90 грн.

Беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих заперечень проти позовних вимог не подав, борг відповідача підтверджується наявними у справі доказами, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 181 696,90 грн. боргу є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно п. 7.4. Договору, за недотримання термінів оплати товарів з покупця стягуються штрафні санкції в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення терміну оплати товарів від вартості несвоєчасно оплачених товарів.

Відповідно до ч. 1 та ч. З с. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно наданого позивачем розрахунку, розмір пені за період з 27.10.2015 по 09.12.2015 становить 9 637,32 грн.

Беручи до уваги, що розрахунок пені, здійснений позивачем відповідно до умов договору та з урахуванням вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», вимоги позивача про стягнення 9 637,32 грн. пені є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 656,92 грн. 3% річних підлягають задоволенню, оскільки вони нараховані у відповідності з вимогами діючого законодавства.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2879,87 грн.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Управління освіти, молоді та спорту Роменської районної державної адміністрації (бульвар Свободи,1, м. Ромни, Сумська область, 42000, код 02147813) на користь Приватного підприємства «Лідер Актив» (юр. адреса: вул. Димитрова, буд. 46А, м. Дніпропетровськ, 49000; поштова адреса: вул. Титова,1, м. Дніпропетровськ, а/я 34/28, 49055, код 39123006) 181 696,90 грн. боргу, 9637,32 грн. пені, 656,92 грн. 3% річних, 2879,87 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складене 16.02.2016.

Суддя ОСОБА_4