РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016Справа №910/27614/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙБОКС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФТЛІСТ»

про стягнення збитків у розмірі 197 556, 85 грн.

Головуючий суддя: Бондарчук В.В.

Судді: Головатюк Л.Д.

Морозов С.М.

Представники:

від позивача: Тарасенко О.М.;

від відповідача: Прокопенко О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АЙБОКС» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФТЛІСТ» (далі-відповідач) про стягнення збитків у розмірі 197 556, 85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № кд/2012/46 на постачання програмного забезпечення від 29.11.2012 в частині безпідставного збільшення ціни товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07.12.2015 за участю представників сторін, яких зобов'язано виконати вимоги суду.

07.12.2015 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач у визначені договором строки, обсязі та належної якості і асортименту, поставив позивачу товар за договором, що підтверджується, зокрема видатковими накладними № 2040 від 14.12.2012, № 1650 від 30.12.2013, № 1 від 05.01.2015. Крім того, зазначив, що зміна ціни на товар за додатками № 2, № 3 до договору відбулася повністю у відповідності з умовами п. 10.1. договору, а також вимогами ч. ч. 2, 3 ст. 188 Господарського кодексу України.

07.12.2015 судове засідання не відбулося у зв'язку із проходженням суддею Бондарчук В.В. щорічної підготовки у Національній школі суддів України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 розгляд справи у судовому засіданні призначено на 21.12.2015.

16.12.2015 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав додаткові пояснення, у яких зазначає, що доводи відповідача у відзиві є безпідставними та необґрунтованими, адже на думку позивача, в діях відповідача наявні всі чотири умови застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 призначено колегіальний розгляд справи.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 26.01.2016 визначено склад суду для розгляду справи № 910/27614/15 - головуючий суддя Бондарчук В.В., суддя Головатюк Л.Д. та суддя Морозов С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 справу № 910/27614/15 прийнято до провадження колегією у складі - головуючий суддя Бондарчук В.В., суддя Головатюк Л.Д. та суддя Морозов С.М., розгляд справи призначено на 23.02.2016 за участю представників сторін.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 23.02.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.11.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Софтліст" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Айбокс" (далі - покупець) укладено договір № кд/2012/46 на постачання програмного забезпечення, умовами якого передбачено, що постачальник здійснює постачання покупцю програмного забезпечення Microsoft по програмі ліцензування Microsoft Open Value, відповідно до додатків до Договору в рамках ліцензійної угоди Microsoft Open Value. Під програмним забезпеченням (далі - ПЗ) сторони розуміють комп'ютерні програми, зазначені у додатку № 1 до цього договору, далі - специфікація.

Відповідно до п. 1.2 договору, найменування та асортимент товару визначені в специфікації, що є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно п. 2.1 договору, загальна вартість товару визначена на підставі зазначених у додатках до Договору:

- специфікації на закупівлю програмного забезпечення 1-го року дії контракту Open Value на окремі одиниці товару складає: 160 381, 02 грн., у т.ч. ПДВ 26 730, 17 грн.;

- специфікації на закупівлю окремих одиниць товару 2-го року дії контракту Open Value і складає: 125 446, 62 грн., у т.ч. ПДВ 20 907, 77 грн.;

- специфікації на закупівлю окремих одиниць товару 3-го року дії контракту Open Value і складає: 125 446, 62 грн., у т.ч. ПДВ 20 907, 77 грн.

Пунктом 2.2 договору визначено, що оплата товару здійснюється після підписання цього договору щорічно протягом 3-х років з моменту його підписання сторонами. Покупець зобов'язується сплатити за товар, що постачається за договором, повну ціну договору протягом 3-х років після підписання договору на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.5 договору суми, зафіксовані сторонами в специфікаціях, є договірними, та залежать від валютного курсу долара США до української гривні.

Згідно з пунктами 2.7 та 2.8 договору, додаткова вартість, визначена в пункті 2.6, сплачується покупцем на основі виставленого продавцем рахунка-фактури протягом 3-х робочих днів з моменту його отримання покупцем. Підставою для оплати товару покупцем є відповідна специфікація та рахунок-фактура постачальника.

Пунктами 2.10 - 2.12 договору визначено, що перший річний платіж (за 2012 рік) має бути здійснений не пізніше ніж 30.11.2012, другий (за 2013 рік) - не пізніше ніж 01.11.2013, третій (за 2014 рік) - не пізніше ніж 01.11.2014.

Умовами п. 4.1. договору, передбачено, що приймання-передача товару здійснюється сторонами на підставі відповідних видаткових накладних, при цьому підпис представника покупця в таких накладних має бути підтверджений відповідною довіреністю.

Факт передачі товару постачальником покупцю сторони фіксують в видатковій накладній, яку постачальник, разом з податковою накладною та рахунком надає покупцю в день поставки товару (п. 4.11 договору).

У відповідності до п. 5.1.2. договору, покупець зобов'язаний, своєчасно, в повному обсязі та в обумовлені цим договором строки оплатити вартість товару.

Даний договір набирає чинності (вважається укладеним) з дати його підписання, уповноваженими представниками та скріплення відбитками печатки сторін і діє до 31.12.2014 (п. 9.1. договору).

Також, на виконання умов договору між Товариством з обмеженою відповідальністю "Софтліст" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Айбокс" укладено додатки № 1, № 2 та № 3 до договору № кд/2012/46 на постачання програмного забезпечення від 29.11.2012, відповідно до яких:

- загальна суму за специфікацією на закупівлю програмного забезпечення 1-го року дії контракту Open Value складає 160 381, 02 грн., у т.ч. ПДВ: 26 730, 17 грн. Кінцевий строк оплати - 29.11.2012;

- загальна суму за специфікацією на закупівлю програмного забезпечення 2-го року дії контракту Open Value складає 125 446, 62 грн., у т.ч. ПДВ: 20 907, 77 грн. Кінцевий строк оплати - 01.11.2013;

- загальна суму за специфікацією на закупівлю програмного забезпечення 3-го року дії контракту Open Value складає 125 446, 62 грн., у т.ч. ПДВ: 20 907, 77 грн. Кінцевий строк оплати - 01.11.2014.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на виконання умов договору було поставлено позивачеві програмне забезпечення на загальну суму 567 015, 57 грн., що підтверджується видатковими накладними № 2040 від 14.12.2012 на суму 160 381, 02 грн., № 1650 від 30.12.2013 на суму 125 446, 62 грн. та № 1 від 05.01.2015 на суму 281 187, 93 грн., які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками (копії в матеріалах справи), а також виставленими на підставі видаткових накладних рахунками на оплату № 2609 від 29.11.2012 на суму 160 381, 02 грн., № 2041 від 09.12.2013 на суму 125 446, 62 грн. та № 1600 від 19.12.2014 на суму 281 187, 93 грн.

Товар (програмне забезпечення) прийнято повноважним представником відповідача - директором Департаменту розвитку та підтримання програмного забезпечення Тайкало Олегом Володимировичем на підставі довіреностей № 719 від 30.12.2013 та № 632 від 30.12.2014 на отримання цінностей від позивача (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

Товариством з обмеженою відповідальністю «АЙБОКС» виставлені рахунки оплачено в повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками та платіжними дорученнями (копії в матеріалах справи).

Як зазначає позивач, в порушення п. 10.1 договору та ст. 654 Цивільного кодексу України, відповідачем були виставлені на оплату рахунки № 2041 від 09.12.2013 та № 1600 від 19.12.2014, якими змінено вартість програмного забезпечення, а саме:

- рахунком № 2041 від 09.12.2013 вартість програмного забезпечення, передбаченого додатком № 2 до договору, змінена з 104 538, 85 грн. без ПДВ на 125 446, 62 грн. без ПДВ (різниця складає 20 907, 77 грн.);

- рахунком № 1600 від 19.12.2014 вартість програмного забезпечення, передбаченого додатком № 2 до договору, змінена з 104 538, 85 грн. без ПДВ на 281 187, 93 грн. без ПДВ (різниця складає 176 649, 08 грн.).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує зобов'язання за договором, оскільки останнім безпідставно збільшено ціну товару, що поставляється за договором № кд/2012/46 на постачання програмного забезпечення від 29.11.2012 на загальну суму 197 556, 85 грн. (20 907, 77 грн. + 176 649, 08 грн.).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № кд/2012/46 на постачання програмного забезпечення від 29.11.2012, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом вище, відповідачем були виставлені позивачу на оплату рахунки № 2041 від 09.12.2013 та № 1600 від 19.12.2014, якими змінено вартість програмного забезпечення.

Так, рахунком № 2041 від 09.12.2013 вартість програмного забезпечення, передбаченого додатком № 2 до договору, змінена з 104 538, 85 грн. без ПДВ на 125 446, 62 грн. без ПДВ (різниця складає 20 907, 77 грн.) та рахунком № 1600 від 19.12.2014 вартість програмного забезпечення, передбаченого додатком № 2 до договору, змінена з 104 538, 85 грн. без ПДВ на 281 187, 93 грн. без ПДВ (різниця складає 176 649, 08 грн.).

У відповідності до п. 10.1. договору, будь-які зміни та доповнення до цього договору, в тому числі щодо коригування його вартості, вважаються дійсними за умови їх оформлення у письмовому вигляді та підписання сторонами або їх уповноваженими представниками виключно у порядку та на умовах, передбачених чинним законодавством України.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Частиною 3 ст. 188 Господарського кодексу України встановлено, що сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Тож, рахунками № 2041 від 09.12.2013 та № 1600 від 19.12.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "Софтліст" направило Товариству з обмеженою відповідальністю "Айбокс" пропозицію щодо зміни вартості ПЗ, а останнє прийняло її, що підтверджується оплатою, а також підписаними сторонами видатковими накладними, які підтверджують також і передачу товару постачальником покупцю "по новій ціні".

Крім того, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази заперечень Товариства з обмеженою відповідальністю "Айбокс" проти зміни вартості ПЗ під час оплати рахунків та отримання товару.

Аналогічного висновку дійшов і Виший господарський суду України у постанові від 04.05.2015 у справі № 910/4564/15-г.

При цьому, суд вважає за необхідне відзначити, що під час виставлення оспорюваних рахунків (№№ 2041, 1600) позивачем враховано підпункт 26.1 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, яким встановлено тимчасове, з 01.01.2013 до 01.01.2023, звільнення від оподаткування ПДВ операцій з постачання програмної продукції.

Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно з приписами статті 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1)протиправної поведінки;

2)шкоди;

3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою;

4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження вчинення відповідачем протиправних дій під час виконання умов спірного Договору, як і не надано доказів наявності вини відповідача.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач не довів суду належними засобами доказування причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та заподіянням збитків, зокрема, протиправність поведінки відповідача як заподіювача збитків та докази вини останнього.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, про недоведеність позивачем порушення відповідачем узгоджених договірних зобов'язань, як підстави для застосування до нього цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків у розмірі 197 556, 85 грн.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 24.02.2016.

Головуючий суддя Бондарчук В.В.

Суддя Головатюк Л.Д.

Суддя Морозов С.М.