УХВАЛА

09.02.2016Справа № 2/79

За скаргою Вінницької торгово-промислової палати

на бездіяльність Ленінського відділу Державної виконавчої служби Вінницького

міського управління юстиції при виконанні наказу господарського суду міста Києва від 16.06.2011 р.

у справі № 2/79

За заявою Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

про видачу наказу на виконання рішення постійно діючого третейського

суду при Асоціації українських банків від 05.07.2010 р. у справі № 600/10

Позивач Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк"

до Приватного підприємства "Біофармамед"

про стягнення заборгованості

Суддя: Домнічева І.О.

Представники сторін:

Від заявника: Фролова Н.С. - за дов.

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились;

від ВДВС: Медяний В.Г. - за дов.;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 16.06.2011 р. заяву Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про видачу наказу на виконання Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 05.07.2010 р. у справі № 600/10, що розглядалася судом у складі: третейський суддя Мороз О.А., задоволено. Видано наказ на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 05.07.2010 р. у справі № 600/10.

Ухвалою від 01.09.2015 р. замінено стягувача ПАТ "Укрсоцбанк" на правонаступника ТОВ "Арма Факторинг".

Ухвалою від 29.09.2015 р. стягувача ТОВ "Арма Факторинг" на правонаступника Вінницьку торгово-промислову палату.

16.12.2015 р. від Вінницької торгово-промислової палати через відділ діловодства суду надійшла скарга на бездіяльність Ленінського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції при виконанні наказу господарського суду міста Києва від 16.06.2011р.

Ухвалою від 17.12.15р. розгляд скарги призначено на 19.01.16р.

19.01.16р. через відділ діловодства суду від ВДВС надійшли пояснення на скаргу.

В судовому засіданні 19.01.16р. оголошено перерву до 09.02.16р.

09.02.16р. через відділ діловодства суду від ВДВС надійшли доповнення до пояснення на скаргу.

Розглянувши в судовому засіданні 09.02.16р. отримані документи, дослідивши матеріали скарги, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Господарським судом міста Києва 16.06.2011 р. був виданий наказ № 2/79 про примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 05.07.2010р. по справі № 600/10 про стягнення з Приватного підприємства «Біофармамед» на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості в розмірі 2 238 466,96 гривень та 22 784,67 гривень витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом.

Даний наказ Господарського суду міста Києва знаходився на виконанні Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції з липня 2011 року по 24 жовтня 2014 року.

10.01.12р. під час примусового виконання наказу господарського суду державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника ПП «Біофармамед», в тому числі майно, що є предметом іпотеки, та оголошено заборону на його відчудження.

В Єдиному реєстрі заборон відчудження об'єктів нерухомого майна за №345535443 внесено запис про обтяження за реєстраційним номером 12047729.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 05.07.2010р. Державною виконавчою службою не було виконане, арештоване майно не реалізоване, заборгованість за кредитом не стягнута.

Постановою заступника начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 24.10.2014р. наказ Господарського суду м.Києва №2/79 від 16.06.2011р. про стягнення з ПП «Біофармамед» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 2 238 466,96 грн. заборгованості та 22 784,67 грн. витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом, було повернуто стягувану в зв'язку з неможливістю реалізації майна боржника із-за відсутності визначених тендером спеціалізованих організацій, які можуть здійснювати реалізацію даного майна (п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»). Як вказано в п.2 даної постанови, виконавчий документ може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 24.10.2015р.

26.12.14р. року між Вінницькою торгово-промисловою палатою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг» (код за ) було укладено договір комісії №26-12/14-к на вчинення правочинів щодо придбання у ПАТ «Укрсоцбанк» (Первісний кредитор) прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, укладеними Первісним кредитором та позичальником Приватним підприємством «Біофармамед».

30.12.14р. року між Вінницькою торгово-промисловою палатою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг» було укладено також Договір про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором № 050/1-25 від 17.01.2008 року, укладеним Первісним кредитором та ПП «Біофармамед».

За даними договорами до Вінницької торгово-промислової палати перейшли всі права кредитора та іпотекодержателя в повному обсязі, а також стягувача, якими володів позивач по даній справі - ПАТ "Укрсоцбанк".

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 14.01.2015р. по справі №902/1675/14 за позовом Вінницької торгово-промислової палати до Приватного підприємства «Біофармамед», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок часткового погашення заборгованості ПП "Біофармамед" перед Вінницькою ТПП у розмірі 1 254 756,00 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки та визнано за Вінницькою торгово-промисловою палатою право власності на адмінбудинок, що знаходиться за адресою: Україна, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Свердлова, 7а, загальною площею 621,9 кв.м. та земельну ділянку площею 0,1290 га, кадастровий номер якої :02:061:0006, місцезнаходження земельної ділянки: Україна, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Свердлова, 7а. Рішення суду набуло законної сили 30.01.2015р.

Після набуття рішенням законної сили Вінницька ТПП звернулась до Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав на земельну ділянку по вул.Свердлова, 7а. Однак, було з'ясовано, що відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявний арешт на все майно Іпотекодавця ПП "Біофармамед", за яким зареєстровано право власності на дану земельну ділянку.

Накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним також порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Через наявність арешту державним реєстратором Державної реєстраційної служби України 25 березня 2015 року було відмовлено Вінницькій ТПП у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Свердлова, 7а (сім «а»), кадастровий номер земельної ділянки :02:061:0006.

Пунктом 1 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження'" встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Органи ДВС не виконали рішення суду, мотивуючи тим, що нерухоме майно, яке було надано в іпотеку і на яке накладений арешт, не могло бути реалізоване через відсутність визначених тендером спеціальних організацій, які можуть здійснювати реалізацію даного майна. Будь-якого іншого майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення за рішенням суду, органи ДВС не встановили.

Свою відмову у звільненні майна з-під арешту державний виконавець мотивує тим, що боржником не сплачений виконавчий збір. Але не стягувач, а державний виконавець має вживати заходів щодо розшуку майна боржника, на яке може бути звернуте стягнення виконавчого збору. Разом з тим, після повернення стягувачеві виконавчого документа вимоги пункту 6 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження", яким передбачено, що у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Ст.60 Закону України "Про виконавче провадження'' визначає випадки зняття арешту з майна. Відповідно до ч.5 даної статті арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Пунктом 5 постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 року № 9 визначено, що відповідно до статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Що ж до заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами статті 1212 ГПК.

Відповідно до ч.5 ст.8 закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У вересні 2015 року ухвалами Господарського суду міста Києва проведено заміну стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 16.06.2011р. у справі №2/79, а саме: ухвалою від 01.09.2015р. замінено стягувача ПАТ "Укрсоцбанк" на правонаступника за договором - Товариство з обмеженою відповідальністю "Арма Факторинг" (), а ухвалою від 29.09.2015р. здійснено наступну заміну стягувана: ТОВ "Арма Факторинг" - на правонаступника за договором Вінницьку торгово-промислову палату ().

22.10.2015р. Вінницькою торгово-промисловою палатою була подана до Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції заява про повторне прийняття до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 16.06.2011р. №2/79 з проханням стягнути з Приватного підприємства "Біофармамед" на користь Вінницької торгово-промислової палати залишок заборгованості в розмірі 983 710,96 гривень та 22784,67 гривень витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом.

Постановою заступника начальника Ленінського відділу ДВС від 28.10.2015р. відкрито виконавче провадження №49129697 з виконання даного наказу Господарського суду міста Києва.

Як передбачено ч. 2 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", стягувач має право подати заяву про видачу дубліката виконавчого документа, про поновлення строку його пред'явлення до виконання, про відмову від стягнення і повернення виконавчого документа.

02.11.2015р. Вінницькою ТПП до Ленінського відділу ДВС була подана заява про відмову від стягнення і повернення виконавчого документа, а також з клопотанням про зняття арешту з майна (адмінбудівлю та земельну ділянку, що розташовані по вул.Свердлова, 7а, в м. Вінниці), на яке рішенням Господарського суду Вінницької області від 14.01.2015р. визнано право власності за стягувачем.

Відповідно до п.3.17. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

13.11.2015р. поштою було отримано постанову заступника начальника Ленінського відділу ДВС від 04.11.2015р. про повернення виконавчого документе стягувачеві на підставі п.1 ч.І ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", питання зняття арешту з майна, яке належить тепер стягувачу, а не боржнику, не вирішено.

Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України "Про іпотеку'" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

На даний час стягувач Вінницька ТГІП є іпотекодержателем арештованого майна та його власником на підставі рішення суду. Однак, реалізувати своє право власності не може через заборону відчудження, встановлену органами ДВС.

Відповідно до норм ст. 16 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Отже, постанова заступника начальника Ленінського відділу ДВС про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04.11.2015р. є незаконною та підлягає скасуванню.

Згідно приписів п. 1. ч.І ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду.

Статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 372 Цивільного процесуального Кодексу України передбачено, що заява стягувача про відмову від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення. Суд розглядає дану заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України в п.13 постанови від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» пунктом 1 частини першої статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" передбачена можливість закінчення виконавчого провадження у разі визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду. Оскільки ГПК не передбачено спеціального порядку подання та розгляду відповідної заяви, то пов'язані з цим питання мають вирішуватися за правилами, встановленими частинами другою і третьою статті 1212 ГПК для скарг на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби.

Відповідно п.9.1. постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за змістом статті 1212 ГПК скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Отже, вимоги скаржника розглянути та визнати заяву Вінницької торгово-промислової палати про відмову від примусового виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 05.07.2010р. та зобов'язати Ленінський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції зняти арешт з адмінбудинку, що знаходиться за адресою: Україна, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Свердлова, 7а, загальною площею 621,9 кв.м. та земельної ділянки площею 0,1290 га. кадастровий номер якої :02:061:0006. місцезнаходження земельної ділянки: Україна, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Свердлова, 7а, є протиправними.

З огляду на викладене, скарга Вінницької торгово-промислової палати підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

Скаргу подану Вінницької торгово-промислової палати задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову заступника начальника Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04.11.2015р. по ВП №49129697.

Визнати незаконною бездіяльність заступника начальника Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції, щодо залишення заяви Вінницької торгово-промислової палати від 02.11.2015р. про відмову від стягнення без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту винесення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.О. Домнічева