ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 лютого 2016 р. Справа № 903/6/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Укрнафтотрейд

до дочірнього підприємства Волинський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України

про стягнення 337994грн. 70коп.

Суддя Суряк О.Г.

Представники :

від позивача:. ОСОБА_1 представник, довіреність від 05.02.16р.

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, довіреність №74 від 15.10.14р.

Представникам розяснено права та обовязки, передбачені ст.22 ГПК України.

Заяви про відвід судді та фіксацію судового процесу технічними засобами не поступило.

В судовому засіданні 09.02.2016р. за згодою представників сторін згідно ст.77 ГПК України оголошена перерва до 16.02.2016р. для звірки поданих позивачем розрахунків.

В судовому засіданні 16.02.2016р. відповідно до ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач ТОВ Торговий дім Укрнафтотрейд звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ДП Волинський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України 503 352грн. 88коп. , з них 43грн. 94коп. заборгованості згідно договору купівлі-продажу №БНД/17 від 04.04.2013р., 242 524грн. 39коп. пені, 225 997грн. 93коп. інфляційних нарахувань та 34786грн. 62коп. 3% річних.

В судовому засіданні 09.02.2016р. та 16.02.2016р., з врахуванням відзиву відповідача на позов, в порядку ст.22 ГПК України, позивач подав заяви про зменшення позовних вимог та додаткові пояснення з уточненим розрахунком позовних вимог.

В заяві про зменшення позовних вимог від 16.02.16р. позивач просить стягнути з відповідача 337994,70грн., з яких 43,94грн. боргу, 86171,94грн. пені, 216992,20грн. інфляційних втрат та 34786,62грн. - 3% річних, а також повернути судовий збір в сумі 2480,37грн. в звязку із зменшенням позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача підтримав зменшені позовні вимоги згідно заяви від 16.02.2016р.

Відповідно до ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Заява позивача про зменшення позовних вимог подана до прийняття рішення, відповідає вимогам ст.22 ГПК України та прийнята судом.

В судовому засіданні та у відзиві на позов представник відповідача зазначає, що позивачем допущені помилки в розрахунках. При розрахунку інфляційних втрат позивач не врахував дефляцію. Також при нарахуванні пені позивачем не враховано норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та пропущено позовну давність. Крім того, відповідач просить суд застосувати позовну давність в один рік до вимоги про стягнення нарахованої пені.

16.02.2016р. представник відповідача подав заяву про зменшення розміру штрафних санкцій та додатковий відзив на позовну заяву.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

04.04.13р. між позивачем - ТОВ «Торговий Дім «Укрнафтотрейд» (Постачальник) та відповідачем ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (Покупець) було укладено Договір № БНД/17 купівлі-продажу нафтопродуктів на умовах поставки автомобільним, залізничним транспортом або самовивозу.

Відповідно до п. 1.1 договору Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти і сплатити вартість нафтопродуктів (продукція) та поставки, в порядку і на умовах, передбачених Договором і Додатками до нього.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв продукцію на загальну суму 1775706,94грн..

Факт поставки продукції відповідачу та її прийняття підтверджується видатковими накладними: №15,16 від 11.04.2013р. на суму 969 066 грн. 34 коп.; №2 від 10.01.2014 р. на суму 77 390 грн. 00 коп.; №6 від 13.01.2014р. на суму 109 417 грн. 30 коп.; №15 від 03.02.2014р. на 224 269 грн. 50 коп.; №125 від 15.10.2015р. на суму 185 525 грн. 00 коп.; №128 від 16.10.2015р. на суму 210038 грн. 80 коп., що підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Пунктом 4.1. договору, передбачено, що ціна, терміни і порядок оплати кожної партії продукції, що поставляється за даною угодою, обумовлюються Сторонами окремо і можуть відображатися в Додатках до цього Договору, товарно-транспортних, видаткових накладних, сплачених рахунках.

Строк сплати за першу партію продукції був встановлений п.2 Додаткової угоди №1 від 08.04.2013р., згідно якого розрахунки за товар здійснюються Покупцем шляхом перерахування 30% вартості товару на поточний рахунок Продавця протягом одного банківського дня, після надання йому Продавцем рахунку фактури. Решта суми вартості товару, включаючи витрати на транспортування до станції призначення, перераховуються Покупцем на поточний рахунок Продавця до 23.04.2013р.

В порушення встановлених строків, оплата відповідачем здійснювалась частинами.

У відповідності до ч.3 п.3.1 договору в разі непідписання Додатку, умова постачання 100% передоплата. При цьому, виключним правом Постачальника залишається право поставити Продукцію Покупцеві до моменту надходження коштів Покупця на поточний рахунок Постачальника. У випадку, якщо протягом дня, коли таку Продукцію було відвантажено, кошти Покупця на поточний рахунок Постачальника не надійшли, Постачальник нараховує Покупцеві штрафні санкції, передбачені цим договором, з дня, що слідує за датою відвантаження Покупцеві Продукції.

В подальшому поставка продукції здійснювалась без підписання окремих угод і кожна поставка повинна була бути оплачена відповідачем в день її постачання.

Відповідач взятих на себе зобов'язань належним чином не виконав. Протягом 2013-2015р.р. відповідач сплатив позивачу 1 775 663 грн. з порушенням термінів оплати, встановлених договором, остання оплата була здійснена 16.10.2015р. Станом на 28.12.2015р. сума боргу відповідача становить 43,94 грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ч.1, 7 ст.193 ГК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

На день розгляду спору заборгованість відповідача перед позивачем на суму 43,94грн. не погашена, визнається відповідачем, підтверджена матеріалами справи та підлягає до стягнення.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно п.5.2 Договору у разі порушення Покупцем термінів оплати поставленої Продукції і транспортних витрат, Постачальник має право зажадати від Покупця сплати пені у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пунктом .5.7. Договору сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за цим Договором припиняється через три роки від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В звязку з порушенням відповідачем умов договору, враховуючи заяви позивача про зменшення позовних вимог, відповідно до розрахунку, позивач нарахував відповідачу 86171,94грн. пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», за період з 23.04.2013р. по 16.10.2015р.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить суд застосувати до вимоги про стягнення пені позовну давність в один рік.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» - щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Пунктом 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» встановлено, що щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Позивач вважає, що п.5.7 Договору сторони збільшили строк позовної давності щодо нарахування штрафних санкцій, проте таке твердження, на думку суду, є хибним. Пунктом 5.7 договору збільшено період часу за який нараховується пеня і це значення не є тотожним до позовної давності.

Судом встановлено, що позовна заява, згідно штемпеля пошти на конверті, подана до суду 30.12.2015р. Останній річний термін щодо стягнення пені сплив 03.02.2015р. А тому, нарахування пені в сумі 86103,71грн. за прострочення оплати згідно видаткових накладних №№15,16 від 11.04.2013р., №2 від 10.01.2014р., №6 від 13.01.2014р. та №15 від 03.02.2014р. є безпідставним, в звязку зі спливом позовної давності. До стягнення підлягає лише 68,23грн. пені, нарахованої згідно видаткових накладних №125 від 15.10.2015р. та №128 від 16.10.2015р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

З огляду на викладене, з відповідача за прострочення платежу за період з квітня 2013р. по листопад 2015р. слід стягнути 216992,20грн. інфляційних нарахувань та 34786,62грн. - 3% річних за період з 23.04.2013р. по 28.12.2015р.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, згідно п.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи клопотання позивача, останньому необхідно повернути з державного бюджету 2480, 37 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №849 від 28.12.2015р.

Керуючись ст.ст. 173, 193, 230, 231, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 258, 267, 625, 626, 629 Цивільного кодексу України, Законом України «Про судовий збір», ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з дочірнього підприємства Волинський облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (43001, м.Луцьк, вул..Ковельська, 41, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Укрнафтотрейд (04074, м.Київ, вул..Новозабарська, 2/6, ) 251 890грн. 99коп. (з них: 43,94грн. боргу, 68,23коп. пені, 216992,20грн. інфляційних нарахувань та 34786,62грн. 3% річних), а також 3778грн. 37коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В частині стягнення 86103грн.71коп. пені відмовити.

4. Управлінню державної казначейської служби України у місті Луцьку Волинської області повернути товариству з обмеженою відповідальністю Торговий дім Укрнафтотрейд (04074, м.Київ, вул..Новозабарська, 2/6, офіс 223, ) з Державного бюджету 2480грн.37коп. судового збору, сплаченого останнім при поданні позовної заяви до господарського суду Волинської області згідно платіжного доручення №849 від 28.12.2015р.

Повний текст рішення складено

22.02.2016

Суддя О. Г. Сур'як