ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.01.2016 Справа № 907/1161/15

Розглянувши матеріали справи

За позовом Іноземного підприємства „ОСОБА_1 Хем-Мукачево, с. Павшино Мукачівський район

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю „МБК - 2009, с. Зняцьово Мукачівський район

Про стягнення 2413555,43грн.

Суддя Журавчак Л.С.

За участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_3, предст. за дов. від 12.10.15 №1286;

від відповідача - не з"явився;

СУТЬ СПОРУ: стягнення 2413555,43 грн., в т. ч. 1558000 грн. внесеної передоплати по договорах підряду, 43154,47 (3%) річних, 615410 грн. втрат від інфляції, 196990,96 грн. відсотків за користування чужими коштами (згідно з заявою про збільшення позовних вимог)

Позивач заявою від 07.12.15 збільшив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача 1558000 грн. внесеної передоплати по договорах підряду, 43154,47 (3%) річних, 615410 грн. втрат від інфляції, 196990,96 грн. відсотків за користування чужими коштами. Вважає вимоги належним чином підтвердженими та доведеними, зокрема, договорами підряду, платіжними дорученнями про перерахування сум передоплати та розрахунком заборгованості.

В останнє судове засідання електронною поштою уповноважений представник позивача надіслав клопотання про розгляд справи без його участі у зв"язку з перебуванням в іншому судовому процесі .

Відповідач у судове засідання не зявився, витребуваних доказів суду не надав, хоча і був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що послужило підставою для розгляду судом справи за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами у спорі укладено три договори підряду: №12-10/2011 від 12 жовтня 2011 року, №15-10/2011 від 15 жовтня 2011 року та 19-10/21011 від 19 жовтня 2011 року, відповідно до яких замовник позивач доручив, а підрядник-відповідач взяв на себе зобовязання виконати підрядні роботи відповідно до предмету договору.

Відповідно до пунктів 5.1. договори вступають в силу з моменту їх підписання і діють протягом року.

З посиланням на вказані договори підряду позивачем на підставі платіжних доручень №9529 від 08.10.2013р. на суму 1338000 грн., №9774 від 28.11.2013р. на суму 108000грн. та №9775 від 28.11.2013р. на суму 112000грн. перераховано коштів всього на суму 1558000грн.

У звязку з невиконанням підрядником взятих на себе обовязків позивач вважає договори підряду розірваними з посиланням на ст. 849 Цивільного кодексу України. Оскільки лист-вимогу від 26.12.2014р. про розірвання договорів підряду та повернення коштів Відповідач залишив без розгляду, перераховані позивачем кошти не повернув, підприємство звернулося в господарський суд з позовом про стягнення суми платежів в примусовому порядку на підставі статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України.

Крім суми боргу, позивачем нараховано також 43154,47 (3%) річних, 615410 грн. втрат від інфляції відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, а також 196990,96 грн. відсотків за користування грошовими коштами на підставі ст. ст. 536 і 1214 Цивільного кодексу України.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до укладених між сторонами у спорі договорів підряду №12-10/2011 від 12 жовтня 2011 року, №15-10/2011 від 15 жовтня 2011 року та 19-10/21011 від 19 жовтня 2011 року замовник позивач доручив, а підрядник-відповідач взяв на себе зобовязання виконати підрядні роботи відповідно до предмету договору.

Пунктами 5.1 Договорів закріплено строк їх дії - рік з дня підписання. Жодних доказів волевиявлення сторін стосовно пролонгування спірних договорів матеріали справи не містять.

В матеріалах справи наявні платіжні доручення №9774 від 28.11.2013р. на суму 108000грн., №9529 від 08.10.2013р. на суму 1338000 грн. та №9775 від 28.11.2013. на суму 112000грн. з посиланням в графі: "Призначення платежу" на оплату робіт за договорами підряду №12-10/2011 від 12 жовтня 2011 року, №15-10/2011 від 15 жовтня 2011 року та 19-10/21011 від 19 жовтня 2011 року відповідно, які позивач вважає доказом внесеної ним передоплати на виконання згаданих договорів підряду.

Однак, розділом 2 спірних договорів підряду передбачена оплата наданих послуг на підставі Актів про виконання робіт, складених і погоджених двома сторонами.

За твердженням позивача, жодного такого акту сторони не підписали, відповідачем суду таких також не подано.

З огляду на закінчення строку дії договорів у 2012 році зі спливом року з дня їх укладення, перерахування коштів за трьома договорами підряду у жовтні-листопаді 2013 року здійснено поза межами договірних відносин між сторонами.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, перераховані позивачем відповідачу кошти в розмірі 1558000 грн. на підставі згаданої норми підлягають стягненню з останнього в примусовому порядку як безпідставно набуті.

Вимога ж про стягнення з відповідача нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України 43154,47 (3%) річних, 615410 грн. втрат від інфляції, а також 196990,96 грн. відсотків за користування чужими коштами задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1214 Цивільного кодексу України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу).

Статтею 536 Цивільного кодексу України регламентовано, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Нарахування суми 196990,96 грн. позивачем обгрунтовано застосуванням положень ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, відповідно до якої штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Оскільки судом встановлено, що предметом даного позову є стягнення безпідставно набутих коштів, а не боргу, який виник внаслідок порушення грошового зобов"язання, то застосування вказаної норми права в даному випадку є безпідставним (правова позиція Верховного суду України, викладена в постанові від 1 липня 2015 року).

Не підлягає задоволенню і вимога про стягнення нарахованих на підставі статті 625 ЦК України 43154,47 (3%) річних, 615410 грн. втрат від інфляції, оскільки умовою застосування положень вказаної статті є прострочення саме грошового зобов'язання, яке в даному випадку у відповідача відсутнє.

Натомість, стягнення з відповідача суми безпідставно набутих коштів не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення безпідставно отриманих коштів, яке не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України.

Таким чином, з відповідача належить стягнути на користь позивача 1558000грн. безпідставно отриманих ним коштів, відмовивши в задоволенні решти позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача належить віднести судові витрати у розмірі 36204 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 536, 625, 1212, 1214 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 49, ст. ст. 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "МБК-2009" (89650 Закарпатська обл., Мукачівський район, с. Зняцьово, вул. Чапаєва, 66, код 36414984) на користь іноземного підприємства "ОСОБА_1 Хем-Мукачево" (89643 Закарпатська обл., Мукачівський район, с. Павшино, вул. Лісна, 21, код 30503387) суму 1558000грн. (один мільйон п"ятсот п"ятдесят вісім тисяч гривень) та 36204 грн.(тридцять шість тисяч двісті чотири гривні) на відшкодування судових витрат.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 17.02.16

Суддя Журавчак Л.С.