ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Справа № 910/13103/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого : Полянського А.Г.,

суддів: Кравчука Г.А., Мачульського Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Альтерн"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015
у справі Господарського суду№ 910/13103/15 м. Києва
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Феско Груп"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Альтерн"
простягнення 95 540,99 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача: Найдьонов Є.В., дов. від 22.04.2015;
відповідача: Глушакова Г.В., дов. від 14.09.2015;

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "Феско Груп" (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути на його користь з товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Альтерн" (далі - Виробнича компанія) 95 540,99 грн. заборгованості, яка складається з: основної заборгованості за договором від 16.10.2014 № 16/10/14-1 у розмірі 46 083,72 грн., штрафу у розмірі 23 041,86 грн., пені у розмірі 8 751,82 грн., інфляційних втрат у розмірі 18 093,58 грн., 3% річних у розмірі 570,02 грн., а також витрати на послуги адвоката у розмірі 8 000,00 грн.

Позовні вимоги Товариство, посилаючись на норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Господарського кодексу України (далі - ГК України) та Податкового кодексу України обґрунтовувало тим, що на виконання укладеного з Виробничою компанією договору про надання маркетингових послуг від 16.10.2014 № 16/10/14-1 воно надало маркетингові послуги, однак останнє свої грошові зобов'язання за вказаним договором виконало лише частково, у зв'язку з чим має заборгованість яка підлягає стягненню в судовому порядку з урахуванням штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних. Просить відшкодувати понесені ним витрати на послуги адвоката.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 06.08.2015 (суддя Головіна К.І.) позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 (колегія суддів: Калатай Н.Ф., Ропій Л.М., Рябуха В.І.) рішення Господарського суду м. Києва від 06.08.2015 залишено без змін.

Вказані судові рішення прийнято з мотивів, викладених Товариством у позовній заяві.

Виробнича компанія звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 і рішення Господарського суду м. Києва від 06.08.2015 та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Викладені у касаційній скарзі вимоги Виробнича компанія обґрунтовує посиланнями на обставини справи, приписи ст. ст. 95, 525, 529, 530, 610, 613, 906 ЦК України, ст. ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зазначаючи про те, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на припущеннях і ними неповно з'ясовано обставини справи.

Товариство скористалось правом, наданим ст. 1112 ГПК України та надіслало до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу Виробничої компанії, у якому просить залишити її без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 і рішення Господарського суду м. Києва від 06.08.2015 - без змін. Викладені у відзиві вимоги Товариство обґрунтовує тим, що оскаржувані судові рішення прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та у відповідності до законодавства України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Виробничої компанії не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами на підставі матеріалів справи встановлено, що:

- між Товариством (виконавець) та Виробничою компанією (замовник) 16.10.2014 укладено договір про надання маркетингових послуг № 16/10/14-1, за яким виконавець зобов'язався надавати послуги на умовах та у встановлені даним договором строки, а замовник зобов'язався замовляти, приймати послуги та оплачувати їх на умовах даного договору (далі - Договір). Договір набуває юридичної сили з моменту його підписання і діє до 31.12.2014 (п. 12.1 Договору);

- відповідно до п. 2.2 Договору вид та ціна послуг, що можуть бути надані згідно цього договору, визначається у Додатках до договору, надання послуг, не передбачених конкретним Додатком, повинно бути узгоджено підписанням відповідного додатку до договору;

- згідно з п. 4.1.2 Договору замовник зобов'язаний оплатити послуги виконавця у порядку та розмірі, визначеному даним договором;

- ціна на послуги погоджується сторонами у Додатках у національній валюті (п. 8.1 Договору);

- у відповідності до Договору сторонами підписано Додаток № 1, в якому сторони визначили, які саме послуги мають бути надані за Договором, місце їх надання та вартість;

- за приписами п. 5.1 Договору надання послуг здійснюється на підставі прийнятих виконавцем до виконання замовлень, надісланих замовником;

- вид та об'єм послуг, що надаються, узгоджується сторонами у замовленні, яке готується та надсилається відповідачем на адресу позивача окремо для кожного маршрутного періоду. У замовленні відповідач повинен вказати об'єм послуг, який йому необхідно отримати в рамках окремого календарного тижня (п. п. 5.2, 5.3, 5.4 Договору);

- відповідно до п. 5.12 Договору у разі ненадходження на адресу виконавця нового замовлення на наступний маршрутний період, виконавець надає послуги на підставі останнього замовлення, яке надійшло від замовника;

- у розділі 6 Договору сторони встановили умови передачі та прийняття послуг: замовник приймає за договором послуги два рази на місяць на підставі наданих виконавцем актів здачі-прийняття наданих послуг (п. 6.1); при здачі результатів наданих послуг виконавець та замовник підписують в 2-х примірниках акт здачі-прийняття наданих послуг та в 2-х примірниках звіт, доданий до акту (п. 6.2); акт здачі-прийняття наданих послуг має містити дату складання акту, вартість наданих за визначений період послуг (п. 6.3); акт здачі-прийняття наданих послуг та звіт надається виконавцем два рази на місяць: до 16 числа місяця, в якому надавались послуги, і до 3 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому надавались послуги. Замовник зобов'язаний підписати акт здачі-прийняття наданих послуг та звіт протягом 2-х робочих днів з моменту отримання від виконавця (п. 6.5); зауваження замовника щодо якості наданих послуг приймаються протягом одного робочого дня з моменту їх фактичного надання. Виконавець, отримавши від замовника зауваження протягом вищевказаного терміну, повинен виправити помилки, які виникли в ході надання послуги. В разі, якщо послуги не виправлені протягом одного календарного дня з моменту отримання зауваження, замовник не сплачує виконавцю суму за ці послуги. Якщо виконавець виправив зауваження замовника протягом одного робочого дня з моменту зауваження, послуги сплачуються в повному обсязі (п. 6.6); у разі виявлення суттєвих недоліків по наданим послугам протягом одного робочого дня з моменту їх фактичного надання, замовник зобов'язаний в той саме день, коли було виявлено суттєві недоліки, викласти їх у письмовому вигляді і надіслати на адресу виконавця поштовим відправленням, цінним листом з повідомленням та викласти їх в електронному вигляді і надіслати на адресу електронної пошти уповноваженої особи виконавця. Ненадання претензій по наданим послугам у письмовому вигляді підтверджує прийняття послуг замовником та по юридичним наслідкам рівноцінно підписанню акта здачі-прийняття наданих послуг (п. 6.7);

- якість наданих послуг вважається належною у разі ненадання замовником претензій в письмовому вигляді по наданим послугам (п. 6.8 Договору);

- відповідно до п. 7.2 Договору замовник зобов'язаний надані з 1 до 15 числа послуги оплатити до 20 числа місяця, в якому надаються послуги, а надані з 16 по останнє число місяця послуги оплатити до 5 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому надавались послуги, на підставі виставленого рахунку-фактури. Окрім того, у пункті 7.8.1 Договору сторонами погоджено, що замовник зобов'язаний здійснити передплату у розмірі 50 % від розрахункової вартості послуг за перший календарний місяць одноразово перед початком надання послуг. Вказана передплата вноситься в якості часткової оплати маркетингових послуг, які будуть надані востаннє перед розірванням Договору;

- на виконання умов Договору у період з 01.11.2014 по 26.12.2014 виконавець надав замовнику маркетингові послуги на загальну суму 96 611,60 грн., що підтверджується відповідними актами наданих послуг від 30.11.2014 № ОУ-0000815, від 16.12.2014 № ОУ-0000838, від 26.12.2014 № ОУ-0000843, звітами про надані послуги, виставленими рахунками на оплату та податковими накладними за вказаний період, наявними в матеріалах справи. Направлення відповідних документів виконавцем на адресу замовника підтверджується фіскальними чеками з описом вкладення та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, належним чином засвідчені копії яких долучено до матеріалів справи;

- замовник направлені на його адресу акти наданих послуг не підписав, про мотиви відмови від їх підписання не вказав, про будь-які недоліки щодо обсягу або якості наданих маркетингових послуг у встановлені Договором порядку та строки виконавця не повідомив. В порушення умов Договору замовник надані виконавцем маркетингові послуги оплатив лише частково - на суму 50 527,88 грн., у зв'язку з чим має заборгованість у розмірі 46 083,72 грн.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (903 ЦК України).

За приписами статей 525, 526 ЦК України, статті 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, виходячи зі змісту наведених норм та умов укладеного між сторонами Договору, враховуючи наявність підтвердженої матеріалами справи заборгованості Виробничої компанії перед Товариством, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що позовні вимоги Товариства про стягнення на його користь з Виробничої компанії суми основної заборгованості за Договором у розмірі 46 083,72 грн. місцевим та апеляційним господарськими судами задоволено правомірно і обґрунтовано.

При цьому, з огляду на погоджені сторонами у Договорі умови приймання-передачі маркетингових послуг, встановлені у п. п. 6.6-6.8 Договору вимоги щодо порядку фіксації неналежності (неякісності/неповноти) їх надання, господарські суди попередніх інстанцій за відсутності відповідних заперечень замовника цілком вірно визнали надані маркетингові послуги прийнятими.

Відтак, доводам Виробничої компанії про неналежність послуг вже було надано належну правову оцінку судами попередніх інстанцій, у зв'язку із чим вони відхиляються колегією суддів Вищого господарського суду України як необґрунтовані.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне також відзначити, що надання виконавцем робіт або послуг не у повному обсязі в будь-якому разі не може звільняти замовника від обов'язку оплатити їх фактично надану частину.

В силу положень частини першої статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 34 ГПК України).

З встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи вбачається, що Товариством належним чином доведено свої позовні вимоги, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, складеними в порядку та відповідно до укладеного сторонами Договору, визнаними судами попередніх інстанцій належними та допустимими. Натомість Виробничою компанією свої заперечення по суті позову належними доказами не підтверджено. За таких обставин колегія суддів відхиляє посилання Виробничої компанії, викладені у касаційній скарзі, про те, що висновки судів про наявність у Виробничої компанії заборгованості за Договором прийнято за неповного встановлення усіх необхідних для правильного вирішення спору обставин справи.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як було з'ясовано судами попередніх інстанцій у пунктах 9.2 та 9.3 Договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату наданих виконавцем послуг, замовник сплачує пеню в розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожний день затримки оплати послуг, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент виникнення заборгованості. У разі, якщо затримка по оплаті наданих послуг становить більше 30 календарних днів, замовник сплачує штраф у розмірі 50 % від суми заборгованості.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за Договором Товариством Виробничій компанії було нараховано штрафні санкції за період з 08.12.2014 по 19.05.2015, у тому числі, на підставі п. 9.2 Договору пеню у розмірі 8 751,82 грн. та на підставі п. 9.3 Договору штраф у розмірі 23 041,86 грн.

Розрахунок заявлених до стягнення з Виробничої компанії на користь Товариства штрафних санкцій колегією суддів касаційної інстанції перевірено та визнано арифметично вірним, а тому, враховуючи доведеність матеріалами справи факту прострочення виконання Виробничою компанією грошових зобов'язань за Договором, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 8 751,82 грн. та штрафу у розмірі 23 041,86 грн. судами задоволено правомірно.

Окрім того, згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок заявлених до стягнення за аналогічний період інфляційних втрат у розмірі 18 093,58 грн. та 3% річних у розмірі 570,02 грн. також є вірними, а тому задоволені обґрунтовано.

У позовній заяві Товариство просило також стягнути з Виробничої компанії понесені ним витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 8 000,00 грн.

Відповідно до статті 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що заявлена до стягнення сума витрат на адвокатські послуги підтверджується договором про надання правової допомоги від 22.04.2015 № 22/04/15-1, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копією посвідчення адвоката України, копією витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, довідкою про взяття на облік платника податків, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 11.06.2015 № 11/06-1, платіжним дорученням про сплату послуг на правову допомогу, наявними у матеріалах справи, а також особистою участю адвоката у судових засіданням по дані справі.

За таких обставин господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо доведеності понесення Товариством витрат пов'язаних з наданням адвокатських послуг у розмірі 8 000,00 грн., у зв'язку із чим правомірно стягнули їх з Виробничої компанії на користь Товариства.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України постанова Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги Виробничої компанії зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків господарського суду апеляційної інстанцій та не впливають на них, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Альтерн" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 у справі № 910/13103/15 Господарського суду м. Києва - без змін.

Головуючий суддя А.Г. Полянський

Суддя Г.А. Кравчук

Суддя Г.М. Мачульський