КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"19" лютого 2016 р. Справа №910/20879/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Чорногуза М.Г.

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 року

у справі №910/20879/15 (суддя Домнічева І.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ", м. Донецьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промскладкомплект", м. Київ,

про стягнення 24 101 586,96 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Український фінансовий світ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промскладкомплект" про стягнення 24 101 586, 96 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, 17.02.2016 року публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Український фінансовий світ" втретє подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 року у справі №910/20879/15 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Також, публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з клопотанням про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі ст. 8 Закону України "Про судовий збір".

У вказаній заяві апелянт посилається на те, що скрутний матеріальний стан банку перешкоджає сплаті ним судового збору в установленому порядку і розмірі. Зважаючи на перешкоди, банк не має доступу до залишків свого майна та документів за власним місцезнаходженням та провадження банківської діяльності у м. Донецьку, що безпосередньо впливає на формування ліквідаційної маси, здатності виконувати поточні фінансові витрати, проведення претензійно-позовної роботи із позичальниками банку, в тому числі і щодо сплати значного судового збору за звернення до суду з 01.09.2015 року.

Дослідивши матеріали апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 94 Господарського процесуального кодексу України, до скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Згідно з ч. 1, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідносто до Закону України від 22.05.2015 №484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набув чинності з 01.09.2015, ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становлять 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Статтею 8 Закону України „Про судовий збір" передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

З аналізу наведених норм слідує, що звільнення від сплати судового збору є правом суду, а відповідна заява сторони розглядається виходячи із визначених обставин, що унеможливлюють сплату судового збору та підтвердження цих обставин належними доказами.

Проте, оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати (абз. 2 п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Колегією суддів встановлено, що скаржником при зверненні з відповідним клопотанням про звільнення його від сплати судового збору, в порушення норм ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених в заяві обставин - скрутного матеріального становища, що унеможливлюють сплату судового збору, у зв'язку з чим у суду відсутні правові підстави для звільнення ДПІ від сплати судового збору, а відтак заявлене клопотання задоволенню не підлягає.

Посилання скаржника на рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не приймаються судом до уваги, оскільки підтверджують неплатоспроможність скаржника виконувати в повному обсязі свої зобов'язання перед кредиторами банку, але не підтверджують неможливість сплати судового збору.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апелянтом не наведено обставин та не надано доказів, які б мали виключний характер та свідчили про наявність належних підстав для відстрочення сплати судового збору, а надані скаржником докази жодним чином не підтверджують складний майновий стан та неможливість сплати ним судового збору.

На підставі викладеного, клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору не може бути задоволено.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Колегія суддів зазначає, що скаржник не виконав вимоги вище вказаних норм, з огляду на що апеляційна скарга підлягає поверненню на підставі п.3 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, апелянт звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 року у справі №910/20879/15.

У зв'язку з тим, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 року у справі №910/20879/15 підлягає поверненню з підстав передбачених п. 3, ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України, то клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не розглядалось.

Нормами статті 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. Цей обов'язок сторони закріплено, зокрема, і у Європейській конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, яка не тільки надає особі право на справедливий суд, але і забороняє зловживання наданими їй правами.

Відповідно до пункту 5-1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" №7 від 17.05.2011 року, колегія суддів звертає увагу, що частиною третьою статті 22 ГПК України на сторони покладено обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, до яких законом віднесено, зокрема, право апеляційного і касаційного оскарження.

Відповідно до ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, сторона наділена правом оскарження судового рішення, що є однією з необхідних умов реалізації, встановленого законом права на судовий захист.

Зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Наявність права на оскарження не є безумовною підставою для здійснення судового захисту шляхом прийняття апеляційної скарги, поданої з порушенням встановленого процесуальним законом порядку.

Таким чином, апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2 і 3 частини першої цієї статті, апеляційна скарга може бути подана повторно.

Керуючись 86, п. 3, ч. 1 ст. 97 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 року у справі №910/20879/15 з доданими до неї документами повернути скаржнику.

2. Справу №910/20879/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді С.Г. Рудченко

М.Г. Чорногуз