КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Справа№ 927/1093/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: Халдай Д.І. - довіреність № 1/16 від 01.01.2016;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Трансвіт"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.10.2015

у справі № 927/1093/15 (головуючий суддя Репех В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екон Трейд"

до Приватного підприємства "Трансвіт"

про стягнення 95729,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 19.10.2015 у справі № 927/1093/15 позов задоволено повністю, стягнуто з Приватного підприємства "Трансвіт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Екон Трейд" заборгованості в сумі 52000,00 грн., пені в сумі 9686,24 грн., інфляційних витрат в сумі 24794,64 грн., трьох відсотків річних в сумі 1128,33 грн., судового збору в сумі 1914,60 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду Приватне підприємство "Трансвіт" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 19.10.2015 у справі № 927/1093/15 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Скарга мотивована тим, що спір не підсудний господарському суду, судом безпідставно відхилено клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду кримінальної справи, у відповідача виникли сумніви щодо джерел походження придбаного дизельного пального, суд прийшов помилкового висновку щодо порушення відповідачем порядку прийому нафтопродуктів, рішення суду надійшло до відповідача без підпису судді.

07.12.2015 позивач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, у яких просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що відповідно до умов договору позивач поставив відповідачу дизельне пальне належної якості, яке останній прийняв без зауважень, однак не здійснив його оплату у встановлений строк.

15.02.2016 позивач подав клопотання про розгляд скарги без участі представника, посилаючись на те, що сторонами укладено мирову угоду від 11.02.2016 року, тому просить визнати мирову угоду і закрити провадження у справі.

15.02.2016 сторонами подано спільну заяву про визнання мирової угоди від 11.02.2016 року, у якій вказано, що сторонами укладено мирову угоду, відповідно до якої відповідач зобов'язався сплатити 52000 грн. основного боргу та 5000 грн. пені, інфляційних втрат, 3% річних та судового збору, а позивач зобов'язався з моменту виконання вказаного зобов'язання не мати жодних майнових претензій до відповідача, тому сторони просять визнати мирову угоду і закрити провадження у справі на підставі п.7 ст.80 ГПК України.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав заяву про затвердження мирової угоди, просив її задовольнити та припинити провадження у справі, також вказав, що відповідач 11.02.2016 повністю виконав умови мирової угоди, що підтверджується платіжними дорученнями №181 та 187.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів встановила наступне.

03 лютого 2014 року між позивачем - товариством з обмеженою відповідальністю "Екон Трейд" в особі директора Братка С.В., як постачальником, та відповідачем - Приватним підприємством "Трансвіт" в особі в.о. директора Селютіна Ю.Т., як покупцем, був укладений договір поставки нафтопродуктів № 17 (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору постачальник зобов'язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти й оплатити нафтопродукти, відповідно до умов Договору й додатків до нього. Додатки до Договору є невід'ємною частиною.

У пунктах 4.1-4.3 Договору сторони домовились, що оплата здійснюється на підставі виставленого Постачальником рахунку на умовах 100% передплати, а в інших випадках оплати узгоджуються відповідно до Додатків та Додаткових угод до Договору. Датою здійснення оплати вважається дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. За погодженням сторін оплата товару за даним договором може бути встановлена в будь-якій формі розрахунків, що не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до п. 6.3 Договору у випадку несвоєчасної оплати за товар передбаченим даним договором Покупець сплачує Постачальнику на вимогу останнього пеню в розмірі 0,5 % (не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період за який сплачується пеня) від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується з весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами Договору.

Згідно умов Договору між сторонами була підписана Специфікація на постачання Товару відповідно до якої Постачальник поставляє паливо дизельне ДТ-Л-К4, сорт С в кількості 9985,000 літрів на суму 153769,00 грн.

На виконання умов Договору позивач здійснив поставку відповідачу палива дизельного ДТ-Л-К4, сорт С в кількості 9985,000 літрів, згідно видаткової накладної від 22.10.2014 року № РН-22/10-1 на суму 153769,00 грн. Поставлений товар був отриманий представником відповідача Кибальник Н.В.,на підставі довіреності від 22.10.2014р. № 448.

Також, між сторонами був підписаний акт здачі - прийняття товару від 22.10.2014 року відповідно до якого Покупець прийняв паливо дизельне ДТ-Л-К4, сорт С в кількості 9985,000 літрів на суму 153769,00 грн. Сторони претензій одна до одної не мають. Транспортування товару здійснювалось автоперевізником ФОП ОСОБА_6 згідно товарно-транспортної накладної № 00542 від 22.10.2014 року.

Окрім цього, сторонами був підписаний акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.10.2014 року відповідно до якого заборгованість ПП "Трансвіт" перед ТОВ Екон Трейд" за отримані нафтопродукти складає 67000,00 грн.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач частково розрахувався з позивачем за поставлені поливно-мастильні матеріали і сума заборгованості складає 52000,00 грн.

Позивачем було направлено на адресу відповідача претензію від 22.06.2015 р. з вимогою оплатити за поставлений товар в сумі 52000,00 грн., яка залишена відповідачем без реагування, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача зазначеної заборгованості за поставлене дизельне пальне, а також пені в сумі 9686,24 грн. (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог), 3% річних в сумі 1128,33 грн. та інфляційних витрат в сумі 24794,64 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань шляхом поставки нафтопродуктів відповідачу та наявність заборгованості в сумі 52 000 грн., при цьому судом першої інстанції обґрунтовано відхилені посилання відповідача про те, що пальне виявилось неналежної якості.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 218 Господарського кодексу України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи встановлений факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання зі сплати вартості отриманого пального, позивачем на підставі п.6.3 Договору обґрунтовано нарахована пеня в сумі 9686,24 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення умов договору, позивач просив суд стягнути з відповідача 1128,33 грн. 3% річних та 24794,64 грн. інфляційних, розрахунок яких є вірним, а тому вказані вимоги обґрунтовано задоволені місцевим господарським судом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Чернігівської області від 19.10.2015 у справі № 927/1093/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Проте, як зазначалось вище, в процесі апеляційного перегляду рішення сторонами було подано спільну заяву про затвердження мирової угоди та мирова угода від 11.02.2016, яка підписана директорами позивача і відповідача.

Умови укладеної мирової угоди стосуються прав та обов'язків сторін щодо предмету позову, та повністю виконані відповідачем шляхом сплати 52000 грн. основного боргу та 5000 грн. неустойки і судового збору.

Статтями 22, 78 Господарського процесуального кодексу України встановлено право сторін на укладення мирової угоди. Проте, згідно п.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №7 апеляційна інстанція не застосовує положення ГПК щодо затвердження господарським судом мирової угоди та відмови позивача від позову.

З метою процесуальної економії і враховуючи, що умови укладеної сторонами мирової угоди, не суперечать чинному законодавству, а також не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, мирова угода підлягає врахуванню на стадії виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Чернігівської області від 19.10.2015 у справі № 927/1093/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства "Трансвіт" - без задоволення.

2. Матеріали справи № 927/1093/15 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді О.Ф. Синиця

Б.О. Ткаченко