ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р.Справа № 916/4168/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів секретар судового засідання за участю представників учасників процесу: Від ДП «ОСОБА_1 морських портів України» в особі Одеської філії ДП «ОСОБА_1 морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту) Від ДП «Одеський морський торговельний порт» ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6, довіреність № 2734, дата видачі: 03.12.15 ОСОБА_7, довіреність №20/7-1875, дата видачі: 19.10.15
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт»
на рішення господарського суду Одеської області
від02.12.2015р.
у справі№ 916/4168/15 /суддя Літвінов С.В./
за позовом Державного підприємства «ОСОБА_1 морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «ОСОБА_1 морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту)
до проДержавного підприємства «Одеський морський торговельний порт» стягнення 184 539,41грн.
ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство «ОСОБА_1 морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «ОСОБА_1 морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту) звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача: Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт» про стягнення 184 539,41грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 02.12.2015р.:

1) позов задоволено;

2) стягнуто з Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» на користь Державного підприємства «ОСОБА_1 морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «ОСОБА_1 морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту) суму у розмірі 184539,41грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2768,09грн.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Одеської області від 02.12.2015р. Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт» подало апеляційну скаргу, відповідно до якої скаржник просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 02.12.2015р. у справі № 916/4168/15; ухвалити нове рішення у справі № 916/4168/15 за позовом Державного підприємства «ОСОБА_1 морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «ОСОБА_1 морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту) до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт», яким у позовних вимогах Державного підприємства «ОСОБА_1 морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «ОСОБА_1 морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту) відмовити.

Як на підставу викладених у скарзі вимог апелянт посилається на наступне:

- на підставі укладених між адміністрацією та Одеським портом договорів №№ 56-В-ОДФ-13 та 57-В-ОДФ-13 від 31.10.2013р. про відшкодування витрат на сплату земельного податку Одеським портом від ОСОБА_1 було отримано як ПДВ грошові кошти у розмірі 184 539,41грн.;

- відповідно пп. 16.1.4. п. 16.1. ст. 16, ст.ст. 35-38, 54, 57, 180 та ін. Податкового кодексу України Одеський порт у встановлені законодавством України строки перерахував до державного бюджету України податкові зобовязання з податку на додану вартість (далі по тексту ПДВ) на загальну суму 184 539,41грн. в листопаді 2013р.;

- приймаючи до уваги норми ст. 1212 Цивільного кодексу України у Одеського порту відсутнє зобовязання з безпідставного збагачення у звязку з тим, що відсутнє збільшення та/чи збереження майна (грошових коштів) саме Одеського порту за рахунок ОСОБА_1, так як всю суму ПДВ Одеським портом у встановлені строки та у встановленому законодавством України порядку було перераховано до Державного бюджету України;

- у ОСОБА_1 відсутні правові підстави для застосування в даній ситуації ст. 1212 Цивільного кодексу України, так як для виникнення зобовязання з безпідставного збагачення необхідні наявність збільшення чи збереження майна (грошових коштів) однією стороною з одночасним зменшенням його у іншої сторони, відсутність правової підстави для отримання майна;

- Одеський порт фактично та юридично не є отримувачем ПДВ та відповідно не може бути боржником ОСОБА_1 з повернення суми сплаченого за договором ПДВ.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 28.12.2015р. (у складі колегії суддів: головуючий Богатир К.В., судді Аленін О.Ю., Жеков В.І.) апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 18.01.2016р.

12.01.2016р. позивачем до Одеського апеляційного господарського суду надано відзив на апеляційну скаргу ДП «Одеський морський торговельний порт».

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.01.2016р. розгляд справи відкладено на 15.02.2016р.

Розглянувши матеріали даної справи, Одеський апеляційний господарський суд встановив наступне:

31.10.2013р. між Державним підприємством «ОСОБА_1 морських портів» в особі начальника Одеської філії Державного підприємства «ОСОБА_1 морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту) (далі по тексту Позивач, ОСОБА_1) та Державним підприємством «Одеський морський торговельний порт» (далі по тексту Відповідач, ДП «ОМТП») було укладено договори № 56-В-ОДФ-13 та № 57-В-ОДФ-13 про відшкодування витрат на сплату земельного податку (далі по тексту договори).

Згідно п. 1.1. договорів, ОСОБА_1 відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства зобовязується компенсувати ДП «ОМТП» витрати зі «плати за землю у вигляді земельного податку та орендної плати за земельні ділянки ДК 96.09.1 (п.14.1147 ПКУ)», що перелічені у Додатку 1, загальною площею 719 085,43кв.м., відповідно до первинних документів, що підтверджують факт понесення витрат, а саме копії:

- податкової декларації з плати за землю земельний податок,

- податкової декларації з плати за землю орендної плати,

- копії платіжних доручень про «плату за землю» (в вигляді земельного податку та орендної плати).

В пунктах 1.2. та 1.3. договорів вказано, що ДП «ОМТП» укладанням цього Договору підтверджує, що вона є платником земельного податку та орендної плати за земельні ділянки відповідно до Податкового кодексу України. Обєктом оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у користуванні (ст. 270 ПКУ) та/або надані в оренду (ст. 288.3 ПКУ).

В пункті 2.2. договорів зазначено, що ОСОБА_1 компенсує ДП «ОМТП» плату за землю у вигляді земельного податку та орендної плати за земельні ділянки, розраховану на рік, за період з 13.06.2013р. по 30.09.2013року (договір № 56-В-ОДФ-13), з 01.10.2013 по 31.12.2013року (договір № 57-В-ОДФ-13). Розмір відшкодування витрат ДП «ОМТП» розраховується пропорційно кількості одиниць площі оподаткування земельних ділянок, які використовуються ОСОБА_1 відповідно до Додатку № 1 до цього Договору та є його невідємною частиною. ПДВ нараховується відповідно до законодавства України.

Пункт 2.3. договору № 56-В-ОДФ-13 передбачає, що загальна сума компенсації плати за користування земельними ділянками становить 503 289,29грн. за період з 13.06.2013р. по 30.09.2013року. Сума вказана без урахування ПДВ. ПДВ нараховується відповідно до чинного законодавства України.

Пункт 2.3. договору № 57-В-ОДФ-13 передбачає, що загальна сума компенсації плати за користування земельними ділянками становить 419 407,75грн. за період з 01.10.2013 по 31.12.2013року. Сума вказана без урахування ПДВ. ПДВ нараховується відповідно до чинного законодавства України.

В договорах у розділі 3 «Права та обовязки сторін» вказано:

Обовязки ДП «ОМТП» (п. 3.4.):

Здійснювати розрахунок плати за землю (в вигляді земельного податку та орендної плати за земельні ділянки) за ставками, в порядку та відповідно до вимог чинного законодавства України (п. 3.4.1.).

Згідно з рахунками, виставленими ДП «ОМТП» ОСОБА_1 для оплати за вказаними договорами, а саме, рахунки від 31.10.2013р. № 251414 (а.с.36), від 16.01.2014р. № 251745 (а.с.37), на суми компенсації нараховано ПДВ у розмірі 20% та виписано відповідні податкові накладні: від 31.10.2013р. № 460 (а.с.40) на суму 603 947,15грн., у тому числі ПДВ 100 657,86грн., від 16.01.2014р. № 55 (а.с.41) на суму 503 289,30грн., у тому числі ПДВ 83 881,55грн.

Зазначені рахунки були оплачено ОСОБА_1 в повному обсязі відповідно до платіжних доручень № 969 від 01.11.2013р. (а.с.42) та № 376 від 11.02.2014р. (а.с.43) у сумі 603 947,15грн. та 503 289,30грн. відповідно.

Як зазначено в позовній заяві, з метою розяснення питання оподаткування ПДВ сум компенсації витрат зі сплати земельного податку Позивач звернувся до Міністерства доходів та зборів України з відповідним запитом.

Згідно листа Міністерства доходів і зборів України № 5592/6/99-99-19-03-02-15 від 28.03.2014р. (яке міститься в матеріалах справи а.с. 44-46), Міністерством доходів і зборів України розглянуто листа державного підприємства «ОСОБА_1 морських портів України» від 06.02.2014 № 486 щодо практичного застосування норм податкового законодавства і в межах компетенції повідомляє таке:

- сплата реорганізованими державними підприємствами морського транспорту земельного податку та отримання компенсації від ДП «ОСОБА_1 морських портів україни» за понесені витрати зі сплати земельного податку не може розцінюватись як операція з постачання послуг для цілей оподаткування податком на додану вартість;

- кошти, які надійшли реорганізованим підприємствам морського транспорту у вигляді компенсації з оплати земельного податку, до бази оподаткування не включаються та податком на додану вартість не оподатковуються;

- ОСОБА_1 за наслідками сплати компенсації з оплати земельного податку не має права на податковий кредит по зазначеній операції, оскільки така операція не розцінюється як постачання товарів/послуг, та податкова накладна за наслідками такої операції реорганізованим підприємством морського транспорту не повинна складатися;

- сума такої компенсації є доходом власників земельних ділянок реорганізованих державних підприємств морського транспорту, що враховується при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток, за правилами, встановленими розділом ІІІ Кодексу.

В матеріалах справи міститься довідка від 28.07.2015р. Державної фінансової інспекції в одеській області «Ревізії фінансово господарської діяльності Державного підприємства «ОСОБА_1 морських потрів України» в частині діяльності Одеської філії Державного підприємства «ОСОБА_1 морських портів України» за період з 01.05.2012 по 30.04.2015» (а.с.48-54), в якій вказано (а.с.51-52), що в порушення ст. 526, 629 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, п. 2.3. договорів № 56-В-ОДФ-13 від 31.10.2013 та № 57-В-ОДФ-13 від 31.10.2013 Одеською філією ДП «АМПУ» проведено компенсацію земельного податку в завищених обсягах на суму 184 439,71грн. за рахунок врахування у вартості компенсації 20% «ПДВ», що не передбачено п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) Одеської філії ДП «АМПУ».

07.09.2015р. ДП «ОСОБА_1 морських портів» отримано листа від 03.09.2015р. № 15-05-23-14/8259 Державної фінансової інспекції в Одеській області «Щодо усунення виявлених під час ревізії порушень законодавства», в якому зазначено, що в порушення ст. 526, 629 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, вимог договорів про відшкодування земельного податку філіями ДП «АМПУ» проведено компенсацію земельного податку в завищених обсягах за рахунок врахування у вартості компенсації 20% «ПДВ», що не передбачено п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) Одеській філії ДП «АМПУ» - 184,4тис.грн.

З метою відновлення порушених прав та інтересів ОСОБА_1 звернулась до ДП «ОМТП» з листом за № 20А.3/11-659 від 22.09.2015р. щодо повернення суми переплати у розмірі 184 539,41грн.

Під час розгляду справи у господарському суді відповідачем надані заперечення, в яких ДП «ОМТП» зазначає, що податкові зобовязання з ПДВ на загальну суму 184 539,41грн. були задекларовані та перераховані до держбюджету в листопаді 2013р. та в лютому 2014р. в повному обсязі. Тому приймаючи до уваги норми ст. 1212 ЦК України, у Одеського порту відсутнє зобовязання з безпідставного збагачення у звязку з тим, що відсутнє збільшення та/чи збереження майна (грошових коштів) саме Одеського порту за рахунок Одеської філії ДП «АМПУ», так як всю суму ПДВ Одеським портом у встановлені строки та у встановленому законодавством України порядку було перераховано до Державного бюджету України.

У разі порушення своїх цивільних прав та інтересів, кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересів (ст. 15 ЦК Україна).

Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України, а саме: цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) встановлено, об'єктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Кодексу.

Під постачанням послуг розуміється будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на обєкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав щодо таких обєктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності (підпункт 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 Кодексу).

Водночас згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Кодексу передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 Кодексу) та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Отже, сплата реорганізованими державними підприємствами морського транспорту земельного податку та отримання компенсації від ДП «АМПУ» за понесені витрати зі сплати земельного податку не може розцінюватись як операція з постачання послуг для цілей оподаткування податком на додану вартість.

Таким чином, кошти, які надходять до ДП «ОМТП» у вигляді компенсації з оплати земельного податку, до бази оподаткування не включаються та податком на додану вартість не оподатковуються.

Згідно аналізу умов договорів про відшкодування витрат на сплату земельного податку та норм чинного податкового законодавства вбачається, що умовами цих договорів були встановлені обовязки та права здійснювати розрахунки плати за землю та компенсації цієї плати відповідно до вимог чинного законодавства, в тому числі, що стосується нарахування ПДВ на суму компенсації. Тобто обовязок сплачувати компенсацію з врахуванням ПДВ не витікає з умов вказаних договорів, а також не передбачений Податковим кодексом України. У відповідача не було законних підстав для нарахування ПДВ позивачу та відповідно для подальшого перерахування отриманих від позивача коштів як ПДВ до державного бюджету.

Отже, сума 184 539,41грн. є такою, що зайво сплачена ОСОБА_1 та відповідно отримана Відповідачем без достатніх правових підстав.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією зі сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Факт безпідставного завищення зобовязань за вищезазначеними договорами та порушення вищезазначених норм законодавства відображено в довідці Державної фінансової інспекції в Одеській області від 28.07.2015р. ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «АМПУ» в частині діяльності Одеської філії ДП «АМПУ» за період з 01.05.2012 по 30.04.15р., листі Державної фінансової інспекції в Одеській області від 03.09.15р. № 15-05-23-14/8250 з вимогами щодо усунення виявлених під час ревізії порушень законодавства.

Посилання відповідача, викладені в апеляційній скарзі, судом до уваги не приймаються, так як відповідно до п. 50.1. ст. 50 ПК України у разі, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, ДП «ОМТП», отримавши податкову консультацію Міністерства доходів та зборів України, керуючись пунктом 50.1. статті 50 ПК України Кодексу та з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Кодексу, не просто могло, а зобов'язане було подати до податкового органу за місцем реєстрації уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок з метою зменшення своїх податкових зобов'язань перед Державним бюджетом України.

Відповідно до ПК України, подача уточнюючого розрахунку ДП «ОМТП» у зв'язку з переплатою податком на додану вартість, відповідно, зменшує майбутні податкові зобов'язання ДП «ОМТП» з ПДВ на суму переплати, а отже, твердження представників ДП «ОМТП» щодо повернення грошових коштів з Державного бюджету є такими, що не відповідають дійсності, так як чинним законодавством України передбачено та визначено корегування податкових зобов'язань з податків та зборів.

Колегія суддів апеляційної інстанції, погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості є обґрунтованими, підтверджені наявними у справі матеріалами та підлягають задоволенню.

За таких обставин підстави, передбачені ст. 104 ГПК України для зміни чи скасування рішення господарського суду, відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 02.12.2015р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: О.Ю. Аленін

ОСОБА_4