ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" лютого 2016 р.Справа № 916/4886/15

За позовом: Виконавчого комітету Кілійської міської ради;

до відповідача: Підприємства споживчої кооперації "Ринок Райспоживспілки";

про стягнення збитків у сумі 35 917,90 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 02-10/142 від 05.02.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 49 від 23.12.2015р.

У судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Виконавчий комітет Кілійської міської ради звернувся до господарського суд Одеської області з позовною заявою до Підприємства споживчої кооперації "Ринок Райспоживспілки", в якій просить суд стягнути заборгованість у розмірі 35 917,90 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1 218 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач, посилаючись на договори № 6 від 01.03.2012р.; № 12 від 02.01.2013р., № 5 від 02.01.2014р. та №1 від 02.01.2015р. про приймання та утилізацію відходів на полігоні твердих побутових відходів, укладені з відповідачем, вказує, що в ході перевірки Ізмаїльською обєднаною державною фінансовою інспекцією згідно акту від 02.10.2015рю за № 850-16/9 встановлено, що місцевим бюджетом м. Кілії від Підприємства споживчої кооперації "Ринок Райспоживспілки було недоотримано доходи внаслідок заниження обсягу з приймання та утилізації побутових відходів у загальній сумі, що заявлена до стягнення.

Обґрунтовуючи розмір заборгованості, заявленої до стягнення, а саме 35 917,90 грн. позивач посилається на п.8 Правил надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджених постановою КМУ від 10.12.2008р. № 1070, яким передбачено, що у разі коли норми надання послуг з вивезення побутових відходів не затверджено органом місцевого самоврядування, застосовуються мінімальні норми, згідно додатку № 2 до зазначених Правил.

Позивач зазначає, що згідно відомостей начальника цеху благоустрою виконавчого комітету Кілійської міської ради (а.с.11), вказані норми міською радою протягом 2011-2015р. не затверджувалися.

Виконавчий комітет Кілійської міської ради вказує, що з урахуванням додатку № 2 до вищевказаних Правил мінімальна добова норма надання послуг з вивезення побутових відходів для підприємств торгівлі розраховується, виходячи з 1 кв.м. торгівельної площі та складає 0,31 кг./м.кв. Відтак, зазначає, що мінімальна річна норма надання послуг з вивезення побутових відходів для відповідача з урахуванням займаної ним площі (14 200 кв.м.) складає 1320,6т/рік.

Позивач стверджує, що згідно договорів про утилізацію у 2012р. вивезено 120 тон відходів, у 2013р. 120 т., у 2014р. 120 т. та за 7 місяців 2015р. 60 т. відходів. При цьому згідно п. 3.1 договору від 01.03.2012р. вартість 1 тони складає 8,00 грн., відтак вказує, що різниця складає 9 604,80 грн. за 2012р. (1200,6т.*8,00грн.).

Крім того, зазначає і про аналогічні донарахування, які мали місце в 2013р. та 2014р.

Водночас, виконавчий комітет Кілійської міської ради вказує, що за 7 місяців 2015р. норма склала 770,35т., а згідно п. 3.1 договору від 02.01.2015р. утилізація 1 т. відходів склала 10,00 грн., відтак стверджує, що сума недоотриманого доходу за 7 місяців 2015р. становить 7 103,5 грн.

З урахуванням вказаного, зазначає, що загальна сума недоотримання місцевим бюджетом доходів внаслідок заниження норми надання послуг з вивезення та утилізації відходів складає 35 917,90 грн. (9 604,80 грн.+9 604,80 грн.+9 604,80 грн+7 103,5 грн.).

Позивач, посилаючись на п. 7 укладених з відповідачем договорів, з урахуванням самостійного встановлення останнім обсягів виконаних робіт, вважає, що вказане недоотримання суми виникло саме з вини відповідача.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.12.2015р. було порушено провадження у справі №916/4886/15 із призначенням розгляду в засіданні суду 13.01.2016 року.

Вказаною ухвалою виконавчому комітету Кілійської міської ради було надано відстрочку сплати судового збору за звернення до суду із даним позовом до 13.01.2016р.

11.01.2016р. до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про зміну предмету позову (а.с.25), згідно якого останній вказує, що ним помилково було зазначено суму у розмірі 35 917,90 грн., як заборгованість, оскільки вважає, що заявлена до стягнення сума є матеріальною шкодою (збитками), у звязку із чим просить суд стягнути з відповідача на його користь збитки у заявленій сумі, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1 218 грн.

У судове засідання 13.01.2016р. зявився представник відповідача, який надав суду відзив на позовну заяву (а.с.37-43), в якому просить у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування поданого відзиву відповідач вказує, що зобовязання, з урахуванням п.3 Правил надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджених постановою КМУ №1070 від 10.12.2008р., мають виникати саме з укладеного договору надання послуг з вивезення побутових відходів.

Водночас, відповідач акцентує увагу, що такого договору між ним та виконавчим комітетом Кілійської міської ради укладено не було, а відповідні послуги з вивезення побутових відходів не надавалися.

З огляду на вказане, відповідач наполягає на необґрунтованості заявлених позовних вимог.

На думку відповідача, заниження норм надання послуг з вивезення та утилізації побутових відходів відбулися з вини посадових осіб виконавчого комітету Кілійської міської ради, з огляду на неналежне виконання ними своїх службових обовязків.

Одночасно, відповідач зазначає, що 01.03.2012р. між ним та позивачем було укладено договір №8 про приймання та утилізацію твердих побутових відходів, строком до 31.12.2012р. та вказує, що умовами даного договору було передбачено вивезення відходів з території ринку та доставку їх до місця розвантаження, а також саме розвантаження силами ПСК „Ринок Райспоживспілки.

ПСК „Ринок Райспоживспілки вказує, що вивезення побутових відходів з території ринку здійснювалося власним транспортом підприємства два рази на тиждень, а також зосереджує увагу на виконанні ним в повному обсязі своїх зобовязань, взятих по договору.

Крім того, відповідач також зазначає про повне виконання своїх зобовязань, взятих згідно договорів про приймання та утилізацію твердих побутових відходів від 02.01.2013р. та 02.01.2014р. та від 02.01.2015р., укладених між ним та позивачем в частині оплати наданих послуг.

З урахуванням вказаного, відповідач наполягає на відсутності у нього заборгованості за надані послуги, згідно вищевказаних договорів.

Одночасно, 13.01.2016р. представником відповідача, з огляду на несплату позивачем судового збору за подання до суду відповідного позову було надано заяву про повернення позовної заяви без розгляду (а.с.69-70).

Ухвалою суду від 13.01.2016р., з огляду на нез'явлення в судове засідання представника позивача, від якого надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, неподання витребуваних судом доказів, а також у звязку із необхідністю додаткового дослідження матеріалів справи, розгляд справи було відкладено на 03.02.2016р.

Вказаною ухвалою виконавчому комітету Кілійської міської ради було продовжено строк для сплати судового збору до 03.02.2016р.

26.01.2016р. до канцелярії суду від відповідача надійшли заперечення на заяву про зміну предмету позову (доповнення до відзиву на позов) (а.с.76-78), згідно яких останній в черговий раз вказує на те, що послуги з вивезення побутових відходів, які позивач вважає матеріальною шкодою, йому не надавалися, внаслідок чого вважає, що в розумінні положень ст. 225 ГК України грошові кошти у розмірі, що заявлені позивачем до стягнення, не є додатковими витратами.

Відповідач також зазначає, що відомості, які містяться у акті перевірки від 02.10.2015р., про те, що згідно договорів у період з 2012р. по 2015р. позивачем було вивезено 420 тон побутових відходів, є безпідставними та жодним чином необґрунтованими.

В засіданні суду 03.02.2016р. представником позивача було надано доповнення до клопотання про зміну підстав позову та пояснення до заперечень відповідача (а.с.80-82), згідно яких Виконавчий комітет Кілійської міської ради наполягає на причетності відповідача до виникнення збитків, з огляду на те, що саме останнім були встановлені обсяги виконаних ним робіт, які були зазначені в розрахунках.

Водночас, представником позивача на виконання вимог ухвал суду було надано докази сплати судового збору за подання позову у розмірі 1 218, 00 грн., а саме платіжне доручення №18 від 01.02.2016р. (а.с.84), у звязку із чим судом не здійснювався розгляд клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

У судовому засіданні 03.02.2016р. було оголошено перерву до 08.02.2016р.

В засіданні суду 08.02.2016р. представником відповідача було надано заперечення на доповнення до клопотання про зміну підстав позову (а.с.89-93), згідно яких останній наголошує, що за договорами, які були укладені між сторонами, відповідачу були надані послуги лише з приймання та утилізації побутових відходів на полігоні, а не з вивезення побутових відходів.

Відповідач також вважає безпідставними твердження позивача щодо порушення ним вимог п. 3.4.1 договорів, оскільки зазначеним пунктом передбачено, що ціна може бути змінена сторонами, зокрема, при внесенні змін до обємів та складу робіт, що виконуються.

Відповідач стверджує, що випадку, якщо б позивач мав би на меті збільшити ціну договору або вартість утилізації 1 тон побутових відходів з підстав, передбачених п. 3.4.1 вказаних договорів у звязку зі зміною обємів та складу робіт, що виконуються, то відповідний виконавчий комітет спочатку повинен був прийняти відповідне рішення про зміну вартості утилізації 1 тони відходів чи зміну обємів та складу робіт, а також виступити з пропозицією щодо внесення змін до укладеного договору.

При цьому, як вказує відповідач, жодних змін та додаткових угод до вищевказаних договорів, зокрема, щодо ціни договору, вартості приймання та утилізації 1 тони відходів, сторонами укладено не було.

Підсумовуючи вказане, відповідач наполягає на відсутності порушення прав Виконавчого комітету Кілійської міської ради, а також на тому, що заявлена до стягнення сума у розмірі 35 917,90 грн. в розумінні ст. 22 ЦК України та 225 ГК України не може вважатися матеріальними збитками.

Підприємство споживчої кооперації "Ринок Райспоживспілки" у поданих запереченнях також зазначає, що з урахуванням того, що виникнення заборгованості у сумі 35 917,90 грн. є наслідком бездіяльності виконавчого комітету Кілійської міської ради та є порушенням, яке виникло з його вини, має бути застосовано положення ст. 616 ЦК України з врахуванням положень ч. 2 п. 43 інформаційного листа ВГСУ від 07.04.2008р. № 01-8/211 „Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та господарського кодексів.

У судовому засіданні 08.02.2016р. представник позивача під час розгляду справи по суті в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в свою чергу заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов та відповідних заперечень, що були подані до суду.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, а також заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно до ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Як вбачається із позовної заяви, вимогою Виконавчого комітету Кілійської міської ради є стягнення з відповідача Підприємства споживчої кооперації "Ринок Райспоживспілки" збитків (упущеної вигоди) у розмірі 35 917,90 грн., заподіяних в результаті недоотримання від останнього місцевим бюджетом м. Кілії доходів внаслідок заниження обсягу з приймання та утилізації побутових відходів.

У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. За статтею 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання.

У пункті 1 Розяснень Вищого арбітражного суду України від 01.04.94 р. N 02-5/215 „Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди (в редакції Рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 29 грудня 2007 року N 04-5/239 визначено, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому господарському суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

Згідно ж до п. 6 Розяснень встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Таким чином, предметом доведення по справам про стягнення збитків є: по-перше, наявність збитків та визначення правових підстав їх виникнення, по-друге, наявність вини особи, яка завдала ці збитки, а по-третє, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і завданими збитками.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором (ч. 2 ст. 623 ЦК України).

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як встановлено судом, позивач у позовній заяві та при наданні усних пояснень в судових засіданнях зазначає про укладення між ним та відповідачем договорів № 6 від 01.03.2012р.; № 12 від 02.01.2013р., № 5 від 02.01.2014р. та №1 від 02.01.2015р. щодо приймання та утилізації відходів на полігоні твердих побутових відходів.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, відповідач в повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання зі сплати вартості наданих послуг згідно вищевказаних договорів, про що свідчить відсутність будь-яких претензій чи зауважень позивача з цього приводу.

Крім того, згідно з поясненнями представника позивача, наданими у судовому засіданні, будь-який борг по сплаті вартості наданих послуг у Підприємства споживчої кооперації "Ринок Райспоживспілки" відсутній.

За таких обставин, суд вказує, що зобов'язання зі сплати вартості послуг з приймання та утилізації відходів на полігоні твердих побутових відходів згідно вищевказаних договорів, Підприємством споживчої кооперації "Ринок Райспоживспілки" виконане своєчасно, належним чином, таке виконання прийнято Виконавчим комітетом Кілійської міської ради, у звязку з чим відповідне зобовязання є припиненим, згідно зі ст.599 ЦК України. При цьому, згідно ч. 3 ст. 632 ЦК України, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Крім того, в порушення вимог ст. 33 ГПК України позивачем жодним чином не доведено, що Виконавчим комітетом Кілійської міської ради було вивезено більшу кількість відходів, ніж ту, яка була зазначена у вищевказаних договорах та в виставлених рахунках (а.с.55-59), тобто позивачем не доведено факту наявності упущеної вигоди, яка проявилася б в можливості отримання ним додаткових доходів.

Більш того, позивачем не доведено самого факту порушення зобовязання, оскільки вищевказані договори, укладені між ним та відповідачем, були виконані останнім в повному обсязі, а внесення змін до ціни договору, по-перше, може бути здійснено будь-якою стороною, по-друге, позивач, який є Підрядником, не довів, що ним згідно п. 3.4.5 договорів були предявлені будь-які додаткові рахунки.

При цьому посилання позивача на Правила надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.12.2008р. № 1070, в якості обґрунтування позову є недоречним, оскільки вказані правила визначають механізм та порядок надання послуг виключно з вивезення побутових відходів, а не з їх приймання та утилізації.

Таким чином, позивачем жодним чином не доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, яка потрібна для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків: (протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини).

Одночасно, суд вважає, що акт ревізії Ізмаїльської обєднаної державної фінансової інспекції від 02.10.2015р. № 850-16/9 щодо фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Кілійської міської ради за період з 01.01.2011р. по 31.07.2015р., на якому ґрунтуються заявлені вимоги, в силу статті 34 ГПК України не є тим належним та допустимим доказом, що підтверджує наявність факту завдання відповідачем збитків, які виникли в результаті недоотримання місцевим бюджетом доходів внаслідок заниження норми надання послуг з вивезення та утилізації побутових відходів та не є тим документом, на підставі якого стягується збитки в установленому законом порядку.

При цьому, суд, з урахуванням недоведеності позивачем юридичного складу, необхідного для стягнення збитків, не вирішує питання щодо їх розміру.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 35 917,90 грн. не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та умовах вищевказаних договорів, у звязку з чим підстави для їх задоволення відсутні.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог Виконавчого комітету Кілійської міської ради судові витрати, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 15 лютого 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська