ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р.Справа № 916/2441/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів Діброви Г.І., Лисенко В.А.;

при секретарі судового засідання: Саломатовій К.А.;

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, за довіреністю № 11 від 18.01.2016 року;

від позивача - ОСОБА_2, за довіреністю № 10 від 18.01.2016 року;

від відповідача - ОСОБА_3, за довіреністю № 7 від 19.01.2016 року;

від ВДВС не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Мрія, Одеська область, Красноокнянський район, с. Новосамарка

на ухвалу господарського суду Одеської області від 20.01.2016 року

за заявою Відділу Державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області

про зміну способу виконання рішення господарського суду Одеської області від 29.07.2015 року

у справі № 916/2441/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Чубівський комбінат хлібопродуктів, Одеська область, Косовський район, с. Чубівка

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Мрія, Одеська область, Красноокнянський район, с. Новосамарка

про спонукання до виконання мирової угоди,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.06.2014 року по справі № 916/1445/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Чубівський комбінат хлібопродуктів, Одеська область, Косовський район, с. Чубівка (Далі ТОВ „Чубівський комбінат хлібопродуктів) до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Мрія, Одеська область, Красноокнянський район, с. Новосамарка (Далі - СТОВ Мрія) про стягнення 1 894 910,96 грн. та зобов`язання вчинити певні дії, затверджено мирову угоду від 30.05.2014 року на стадії розгляду справи № 916/1445/14, яка укладена та підписана сторонами.

Згідно затвердженої судом мирової угоди, ТОВ Чубівський комбінат хлібопродуктів, що є позивачем у справі № 916/1445/14, яка розглядається господарським судом Одеської області, в особі директора ОСОБА_4, що діє на підставі статуту, та СТОВ Мрія, що є відповідачем у справі № 916/1445/14, яка розглядається господарським судом Одеської області, в особі директора ОСОБА_5, що діє на підставі статуту, домовились про укладення мирової угоди на стадії судового розгляду справи № 916/1445/14 господарським судом Одеської області на зазначених умовах:

Позивач погоджується з метою мирного врегулювання спору прийняти від відповідача товар у вигляді 1500 тон (одна тисяча п'ятсот тон) пшениці 3-го класу, а також грошові кошти в сумі 391 381,37 грн. (триста дев'яносто одна тисяча триста вісімдесят одна грн., 37 коп.), які складаються з: Пшениця 3-го класу в заліковій вазі 1500 тон (одна тисяча п'ятсот тон.) з показниками якості: вологість - 13%; сміттєва домішка до 2%.

Відповідач з метою мирного врегулювання спору зобов'язується передати товар у вигляді 1500 тон (одна тисяча п'ятсот тон.) пшениці 3-го класу, а також грошові кошти в сумі 391 381,37 грн., у строк до 01.10.2014 року.

У разі виконання відповідачем пункту 2 даної мирової угоди позивач не матиме до відповідача будь-яких претензій з предмету позову. Дана мирова угода набуває чинності з дня її затвердження господарським судом і є обов'язковою для позивача та відповідача. Дана мирова угода укладена у трьох примірниках: один примірник залишається в матеріалах справи №. 916/1445/14, другий примірник залишається у позивача, третій примірник залишається у відповідача.

Провадження по справі № 916/1445/14 було припинено.

В зв`язку з частковим виконанням СТОВ Мрія умов мирової угоди, ТОВ "Чубівський комбінат хлібопродуктів" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом, в якому просило суд спонукати СТОВ Мрія виконати мирову угоду, затверджену ухвалою господарського суду Одеської області від 02.06.2014 року по справі № 916/1445/14 та стягнути з СТОВ Мрія товар у вигляді 1 500 тон пшениці 3-го класу на суму 1 500 000,00 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 29.07.2015 року по справі № 916/2441/15 позовні вимоги задоволені частково, а саме зобовязано СТОВ Мрія передати на користь ТОВ "Чубівський комбінат хлібопродуктів" товар у вигляді пшениці 3-го класу 1 500 тон.; стягнуто з СТОВ Мрія на користь ТОВ "Чубівський комбінат хлібопродуктів" судовий збір в розмірі 1 218 грн., в решті позову відмовлено.

На виконання рішення господарського суду Одеської області від 29.07.2015 року по справі № 916/2441/15 видано відповідні накази 14.08.2015 року.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.10.2015 року рішення господарського суду Одеської області від 29.07.2015 року по справі № 916/2441/15 залишено без змін. Додатковою постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.10.2015 року по справі № 916/2441/15 стягнуто з СТОВ Мрія в дохід державного бюджету 730,80 грн. судового збору.

На виконання додаткової постанови Одеського апеляційного господарського суду від 28.10.2015 року по справі № 916/2441/15 господарським судом Одеської області видано відповідний наказ від 03.11.2015 року.

05.01.2016 року до господарського суду Одеської області від Відділу Державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області (Далі ВДВС) надійшла заява в порядку ст. 121 ГПК України, в якій заявник просить суд вирішити питання щодо зміни способу виконання рішення господарського суду Одеської області від 29.07.2015 року по справі № 916/2441/15 шляхом зобовязання СТОВ Мрія виконати перерахування грошової суми на розрахунковий рахунок ТОВ „Чубівський комбінат хлібопродуктів в рахунок вартості товару в розмірі 1 500 000 грн.

В обґрунтування зазначеної заяви, ВДВС зазначив, що 16.11.2015 року ним було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49367381 про примусове виконання наказу господарського суду Одеської області № 916/2441/15 від 14.08.2015 року про зобовязання СТОВ Мрія передати на користь ТОВ "Чубівський комбінат хлібопродуктів" товар у вигляді пшениці 3-го класу 1 500 тон. При проведенні виконавчих дій примусового характеру ДВС з`ясовано, що майно, яке підлягає передачі стягувачу, у боржника відсутнє. При цьому, 19.11.2015 року до ВДВС надійшла заява про направлення до суду заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду шляхом зобов`язання СТОВ Мрія перерахувати на розрахунковий рахунок ТОВ „Чубівський комбінат хлібопродуктів вартість товару, а саме 1 500 000 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.01.2016 року у задоволенні заяви ВДВС про зміну способу виконання рішення господарського суду Одеської області від 29.07.2015 року по справі № 916/2441/15 було відмовлено.

Мотивуючи дану ухвалу, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що належним доказом відсутності у боржника 1 500 тон пшениці 3-го классу мала бути відповідна постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа через відсутність у боржника вищевказаного майна, проте такої постанови заявником не надано. Суд першої інстанції визнав неналежним доказом відсутності майна у боржника акт державного виконавця від 18.11.2015 року, яким встановлено факт відсутності у боржника 1 500 тон пшениці 3 класу. Заява СТОВ Мрія щодо відсутності 1 500 тон пшениці 3-го класу надана заінтересованою стороною (самим боржником), і в якості належного доказу також не прийнята судом.

Не погодившись з прийнятою ухвалою суду, СТОВ Мрія звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Одеської області від 20.01.2016 року по даній справі та постановити нову, якою задовольнити заяву ВДВС про зміну способу виконання рішення господарського суду Одеської області від 29.07.2015 року по справі № 916/2441/15 та СТОВ Мрія перерахувати на користь ТОВ „Чубівський комбінат хлібопродуктів 1 500 00,00 грн. вартості пшениці 3-го классу у кількості 1 500 тон

В якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали апелянт вказує на відсутність можливості передати у власність ТОВ "Чубівський комбінат хлібопродуктів" товар у вигляді пшениці 3-го класу 1 500 тон та відсутність такої можливості і після збору врожаю 2016 року. Крім того, скаржник зауважує, що вважає акт ВДВС від 18.11.2015 року первісним документом, який повинен скласти державний виконавець, на підставі якого він міг би винести постанову про повернення виконавчого документа у звязку з відсутністю майна у боржника.

10.02.2016 року від ВДВС надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить скасувати ухвалу місцевого господарського суду та задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Представники позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги, надавши відзив. Представник ВДВС в судове засідання не зявився, про час, дату та місце його проведення повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та витяг з реєстру на відправку рекомендованої пошти з повідомленням.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в апеляційній скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість ухвали місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

В силу приписів ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання. Про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку.

Згідно з ч.1 ст.36 Закону України „Про виконавче провадження за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, з заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до п.п. 7.1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.

В силу ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Для цього він здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 27 ЗУ "Про виконавче провадження").

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 47 Закону України „Про виконавче провадження виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачеві у разі, якщо у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до пункту 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.

Згідно п.7.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України за відсутності у відповідача присудженого позивачеві майна в натурі, засвідченої державним виконавцем (наприклад, його постановою про повернення виконавчого документа з підстави відсутності майна), господарський суд може змінити спосіб виконання рішення і видати наказ про стягнення вартості цього майна. При цьому господарський суд повинен виходити з вартості майна, визначеної ним у рішенні про його передачу (повернення).

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 115 ГПК України унормовано, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (з протоколами).

В п. 1 ст. 6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом Верховної ОСОБА_3 України №475/97-ВР від 17.07.1997 р. визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільно-правового характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43). Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Виконання судового рішення має бути захищене як складова частина доступу до суду в світлі вимог ст. 6 Конвенції (Справа "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 року.

Відповідно до пункту 43 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) суд наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на справедливий суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Розглядаючи заяву про зміну способу виконання рішення господарського суду Одеської області від 29.07.2015 року по справі № 916/2441/15, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що боржником не надано будь-яких належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 32-34, 36 Господарського процесуального кодексу України, щодо відсутності у нього майна, що підлягає передачі стягувачеві за вищевказаним рішенням суду.

Апеляційний господарський суд не приймає до уваги доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, з огляду на наступне.

Посилання відповідача-боржника у виконавчому провадженні на неможливість передачі пшениці 3-го класу в кількості 1 500 тон до кінця 2016 року є лише припущенням, яке ніяким чином не підтверджується належними та допустимими доказами.

Відносини між сторонами виникли ще у 2009 році при підписанні Договору купівлі-продажу від 06.04.2009 року. Мирову угоди між сторонами затверджено ухвалою місцевого господарського суду 02.06.2014 року. Рішення суду першої інстанції про спонукання до виконання мирової угоди винесено 29.07.2015 року.

З вищевказаного вбачається, що боржником вже на протязі 7 років не виконуються належним чином господарські зобовязання за Договором. Крім того, за наявності вільних коштів, які відповідач бажає сплатити позивачеві, він здатний придбати товар у вигляді пшениці 3-го класу у кількості 1 500 тон, який може передати стягувачеві, виконавши тим самим судове рішення.

Зокрема, в матеріалах справи відсутня і відповідачем не надана постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа без виконання з причини відсутності у боржника майна, про що вірно зазначено в ухвалі суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, ухвала відповідає приписам процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування ухвали, оскільки спростовуються вищевикладеним.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Мрія, Одеська область, Красноокнянський район, с. Новосамарка слід залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Одеської області від 20.01.2016 року у даній справі без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101 106, 121 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Мрія, Одеська область, Красноокнянський район, с. Новосамарка на ухвалу господарського суду Одеської області від 20.01.2016 року по справі № 916/2441/15 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 20.01.2016 року по справі № 916/2441/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

ОСОБА_6