ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016 року Справа № 904/3191/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Герасименко І.М., Кузнецова І.Л. (зміна складу судової колегії відбулася на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.02.16 р.)

При секретарі Логвіненко І.Г.

Представники сторін:

від скаржника: ОСОБА_1 представник, довіреність б/н від 04.01.16 р.;

від відповідача-1 по первісному позову: ОСОБА_2 представник, довіреність б/н від 02.12.14 р.

від відповідача-2 : представник не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельне управління №57" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2015 року у справі № 904/3191/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахчисарайське дорожньо - будівельне управління», м. Запоріжжя ( нова назва -Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельне управління №57" з 09 липня 2015 року)

до дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Дніпропетровськ

до колективного підприємства «Альянс», м. Сімферополь

про визнання недійсною додаткової угоди до договору поставки № 2363 від 18.06.2010 року

та за зустрічним позовом дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахчисарайське дорожньо - будівельне управління», м. Запоріжжя ( нова назва -Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельне управління №57" з 09 липня 2015 року)

до колективного підприємства «Альянс», м. Сімферополь

про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 20.03.2012 року № 20/03-9 та додаткової угоди до нього від 05.04.2012 року

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2015 року (суддя Петренко І.В.) в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахчисарайське дорожньо - будівельне управління» про визнання недійсною додаткової угоди до договору поставки № 2363 від 18.06.2010 року відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» - задоволені.

Суд визнав договір про відступлення права вимоги від 20.03.2012р. № 20/03-9 та додаткову угоду до нього від 05.04.2012р., які укладено між товариством з обмеженою відповідальністю "Бахчисарайське дорожньо-будівельне управління" та колективним підприємством "Альянс" недійсним.

Не погодившись з рішенням суду, позивач за первісним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахчисарайське дорожньо - будівельне управління» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а зустрічні вимоги залишити без задоволення.

В обґрунтування своєї скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахчисарайське дорожньо - будівельне управління» посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що потягло ухвалення необґрунтованого рішення.

Зокрема, апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив норми статті 43 ГПК України, оскільки в судових засіданнях 02.06. 2015 року та 10.06.2015 року не заслухав представника позивача за первісним позовом і представника відповідача 1, та не досліджував будь-які докази щодо додаткової угоди до договору поставки, яку відповідач 2 КП « Альянс» не укладав і не підписував. Ухвалу суду від 02.06.2015 року, якою позивача зобовязували надати документи і пояснення щодо ініційованої ним експертизи, позивач не отримував, про існування цієї ухвали позивачу стало відомо тільки після ознайомлення з матеріалами справи.

Крім того, апелянт вважає, що суд порушив норми процесуального права, оскільки 10.06.2015 року не розглянув заяву про продовження терміну розгляду справи з метою проведення судової технічної експертизи, в той час як в судовому засіданні оголосив про можливість продовження розгляду справи за заявою сторони, та наголосив на тому, що про наступне засідання повідомить його помічник, Проте, як зясувалося пізніше, фактично суд в цей день ухвалив рішення, не видалявшись до нарадчої кімнати і не проголошуючи сторонам рішення.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20 серпня 2015 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 29 вересня 2015 року у складі колегії суддів Сизько І.А.(головуючий суддя-доповідач); судді Герасименко І.М., Кузнецова І.Л.

06 жовтня 2015 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю судді доповідача Сизько І.А.

Справу призначено до розгляду колегії суддів у складі: ОСОБА_3В.( головуючий суддя-доповідач); судді :Дармін М.О., Чус О.В.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06 жовтня 2015 року апеляційна скарга була прийнята до провадження , розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 09 листопада 2015 року.

Розпорядження в.о.голови суду ОСОБА_4 було змінено склад колегії суддів, у звязку з відпусткою судді Чус О.В., визначено для розгляду справи № 904/3191/15 колегію суддів у складі: головуючий суддя Березкіна О.В.( доповідач), судді Дармін М.О., Лисенко О.М.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09 листопада 2015 року розгляд апеляційної скарги було відкладено на 07 грудня 2015 рік.

Розпорядженням секретаря судової палати ОСОБА_5 від 04 грудня 2015 року було змінено склад колегії суддів, у звязку з виходом на роботу судді Чус О.В., та відпусткою судді Дарміна М.О. визначено для розгляду справи № 904/3191/15 колегію суддів у складі: головуючий суддя Березкіна О.В.( доповідач), судді Орєшкіна Е.В., Чус О.В.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07 грудня 2015 року розгляд апеляційної скарги було відкладено на 20 січня 2016 рік.

Розпорядженням голови суду ОСОБА_6 від 15 січня 2016 року було змінено склад колегії суддів, у звязку з виходом на роботу судді Дарміна М.О., та відпусткою судді Чус О.В. визначено для розгляду справи № 904/3191/15 колегію суддів у складі: головуючий суддя Березкіна О.В.( доповідач), судді Кузнецова І.Л., Дармін М.О.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20 січня 2016 року розгляд апеляційної скарги було відкладено на 22 лютого 2016 рік.

18 лютого 2016 року, у зв»язку з перебуванням у відпустці судді Дарміна М.О., протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів призначено колегію суддів у складі: ОСОБА_3В.(головуючий суддя-доповідач); судді : Герасименко І.М., Кузнецова І.Л.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши представника скаржника та відповідача-1, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 18 червня 2010 року між колективним підприємством «Альянс»,(постачальник) та дочірнім підприємством «Дніпропетровський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (покупець) укладений договір поставки № 2363 від 18.06.10р. (далі по тексту - договір), за умовами якого постачальник зобов'язується продати (передати у власність) покупцеві, а покупець зобов'язується купити (прийняти та оплатити) емаль ПФ-115 (далі по тексту - товар). Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (пункт 9.1 договору).

На виконання умов договору, колективним підприємством Альянс»(постачальник), поставлено дочірньому підприємству «Дніпропетровський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (покупець) товар на загальну суму 8 352,00 грн.

20 березня 2012 року між колективним підприємством «Альянс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бахчисарайське дорожньо - будівельне управління» укладений договір про відступлення права вимоги № 20/03-9 від 20.03.12р. , за умовами якого (з урахуванням додаткової угоди), колективне підприємство «Альянс» відступає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахчисарайське дорожньо - будівельне управління» набуває права вимоги, належне первісному кредиторові у відповідності до договору поставки № 2363 (основний договір), укладеного між колективним підприємством «Альянс» та дочірнім підприємством «Дніпропетровський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Право вимоги до нового кредитора переходить з 01.01.14р., за умови несплати боржником

суми боргу первісному кредитору.

За цим договором новий кредитор одержує всі права первісного кредитора за основним договором, в т.ч. право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошових коштів у розмірі, визначеному основним договором, а саме - 8352,00грн.

Звертаючись до дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та колективного підприємства «Альянс» із позовом про визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 24 червня 2010 року до договору поставки № 2363 від 18.06.2010 року, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахчисарайське дорожньо - будівельне управління» посилався на те, що про існування додаткової угоди, яка обмежує право відповідача-2 на відступлення права вимоги, стало відомо лише в судовому засіданні Дніпропетровського апеляційного господарського суду по справі 904/8749/14, яке відбулося 06.04.2015р. При цьому, КП «Альянс», як зазначає позивач, стверджує, що жодної додаткової угоди до цього договору не укладав і не підписував. Тобто підпис та печатка на додатковій угоді підроблено, що крім того свідчить про порушення приписів статті 203 Цивільного кодексу України в частині відсутності волевиявлення уповноваженої діяти від імені КП Альянс особи на укладання угоди, а також фальшивість підпису уповноваженої особи КП «Альянс» на додатковій угоді.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за первісним позовом, господарський суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за первісним позовом не доведено належними та допустимими доказами невідповідність внутрішній волі та волевиявлення відповідача-2 під час укладення додаткової угоди №1 від 24.06.2015р.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобовязань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Як вбачається з матеріалів справи, спірною додатковою угодою № 1 від 24.06.2010р. доповнено договір поставки пунктом 10.3, а саме: "У зобов'язаннях, що виникають за даним договором не допускається заміна боржника або кредитора та передача прав і обов'язків за даним договором третім особам" .

Відповідно до частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З копії додаткової угоди № 1 до договору № 2363 від 18.06.2010 року, оригінал якої оглядався судом першої інстанції, вбачається, що зі сторони КП "Альянс" її було підписано директором ОСОБА_7, підпис якої засвідчений печаткою КП "Альянс", та повноваження якої підтверджуються довідкою з ЄДРПОУ серія АА № 012196 (а.с.52), наказом № 51 від 08.09.2009р. про призначення директором (а.с. 53), довідкою про взяття КП "Альянс" на облік платника від 08.09.2009р. (а.с. 54).

Отже, спірну додаткову угоду від кожної із сторін цього правочину було укладено особами, що мали необхідний обсяг повноважень.

Колегія суддів вживала заходів для витребування оригіналу додаткової угоди № 1 до договору № 2363 від 18.06.2010 року для вирішення питання щодо необхідності проведення судової технічної експертизи, проте в межах строків вирішення спору судом, встановлених ст. 69 ГПК України, такі вимоги суду виконані не були, оригінал спірної додаткової угоди до матеріалів справи не надійшов.

З листа Бабушкінського районного відділу Дніпропетровського міського управління УМВС України в Дніпропетровській області від 15.02.2016р. №372/3-719, вбачається, що документи, вилучені в ДП «Дніпропетровський облавтодор» на підставі ухвали Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 16.07.2015 року повернуті власнику.

Відповідач - ДП «Дніпропетровський облавтодор» повідомив суд апеляційної інстанції про неможливість надати оригінал спірної додаткової угоди, оскільки до цього час не отримав від Бабушкінського ВП ОСОБА_8 в Дніпропетровській області вилучених у підприємства документів.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що клопотання про призначення судової технічної експертизи задоволенню не підлягає.

При цьому, правило належності доказів, закріплене ст. 34 ГПК України передбачає, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, наданими позивачем до матеріалів справи доказами не був доведений факт фальсифікації спірної додаткової угоди і колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем за первісним позовом не доведено належними та допустимими доказами недійсність додаткової угоди № 1 до договору № 2363 від 18.06.2010 року, оскільки у відповідності до вимог статті 203 Цивільного кодексу України зміст Додаткової угоди №1 від 24.06.2010р. до договору № 2363 від 18.06.2010 року не суперечить приписам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства. Особи, які підписали цю додаткову угоду, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасників додаткової угоди було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Додаткову угоду вчинено у формі, встановленій законом. Спірна додаткова угода спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені нею.

Щодо зустрічного позову.

Звертаючись із зустрічною позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Бахчисарайське дорожньо-будівельне управління", м. Запоріжжя (далі по тексту - позивач, відповідач-1 за зустрічним позовом) та до колективного підприємства "Альянс", м.Сімферополь (далі по тексту - відповідач-2, відповідач-2 за зустрічним позовом) про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 20.03.2012р. №20/03-9 та додаткову угоду до нього від 05.04.2012 року, укладені між відповідачем-2 та відповідачем-1 за зустрічним позовом, дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України» посилався на те, що договір про відступлення права вимоги укладений з порушенням приписів статті 203 Цивільного кодексу України, оскільки суперечить умовам договору поставки від 18.06.2010р. №2363, що викладені в додатковій угоді №1 від 24.06.2010р. до нього та укладено з порушенням частини 3 статті 512 Цивільного кодексу України.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що договір відступлення права вимоги від 20.03.2012р. №20/03-9 та додаткова угода до нього від 05.04.2012р., які укладено між позивачем та відповідачем-2 суперечить умовам пункту 10.3 договору поставки від 18.06.2010р. № 2363, що викладені в додатковій угоді №1 від 24.06.2010р. до нього, а саме: « у зобов'язаннях, що виникають за даним договором не допускається заміна боржника або кредитора та передача прав і обов'язків за даним договором третім особам".

Колегія суддів також погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Частинами першою, третьою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Оскільки судом встановлена чинність додаткової угоди №1 від 24.06.2015р., якою п. 10.3 договору поставки від 18.06.2010р. № 2363, передбачає, що у зобов'язаннях, що виникають за даним договором не допускається заміна боржника або кредитора та передача прав і обов'язків за даним договором третім особам, то договір відступлення права вимоги від 20.03.2012р. №20/03-9 та додаткова угода до нього від 05.04.2012р., укладено з порушенням частини 3 статті 512 Цивільного кодексу України і висновки суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову є законними та обґрунтованими.

Посилання апелянта на те, що суд ухвалив рішення, не видалявшись до нарадчої кімнати і не проголошуючи сторонам рішення, а також не розглянувши клопотання про продовження терміну розгляду справи для проведення експертизи, спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що клопотання про продовження розгляду справи було розглянуто, та прийнята ухвала про продовження розгляду справи до 25.06.2015 року.

Проте, після прийняття означеної ухвали суд продовжив розгляд справи, та в цей же день ухвалив рішення по справі.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 10 червня 2015 року, суд заслухав клопотання про продовження розгляду справи та виніс ухвалу з цього приводу, після чого продовжив розгляд справи. Після дослідження матеріалів справи, суд видалився до нарадчої кімнати, після чого було проголошено вступну та резолютивну частину рішення ( л.с. 143).

Відповідно до статті 81-1 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право знайомитися з протоколами і протягом пяти днів після їх підписання подавати письмові зауваження з приводу допущених у протоколах неправильностей або неповноту протоколу.

Проте, позивач з письмовими зауваженнями на протокол судового засідання не звертався, тому його доводи про порушення судом норм процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і обєктивно зясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, у тому числі і доводам позивача, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст.103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельне управління №57" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2015 року у справі № 904/3191/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25 лютого 2016 року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя І.М.Герасименко

Суддя І.Л.Кузнецова