РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016Справа №910/4214/15-г

За позовомПублічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»
До Третя особа Sonders Trading K/S Co. Limited NESLOT LIMITED

Простягнення 15 661 665, 90 дол. США
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

від позивача: Гречана Т.А. - за дов.;

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення з останнього заборгованості за зовнішньоекономічним контрактом №416 від 30.08.2013 у розмірі 15 661 665, 90 доларів США, яка складається з:

- 12 232 009, 92 доларів США - заборгованість по контракту;

- 3 429 655, 98 доларів США - заборгованість по пені.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару за зовнішньоекономічним контрактом №416 від 30.08.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва було порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 22.09.2015.

Судом встановлено, що відповідач та третя особа по справі є нерезидентами.

За таких обставин, відповідачу та третій особі по справі для належного повідомлення про час та місце розгляду справи, необхідно було вручити судові документи та матеріали по справі в нотаріально засвідченому перекладі на англійську мову через відповідний Центральний Орган Китайської Народної Республіки.

Розгляд справи був призначений на 22.09.2015.

В судове засідання 22.09.2015 представники відповідача та третьої особи не з'явились, проте через загальний відділ діловодства суду до суду надійшли документи від Вищого суду м. Гонконг на іноземній мові, тому в судовому засіданні було оголошено перерву до 06.10.2015 для надання можливості позивачу здійснити переклад документів від Вищого суду м. Гонконг.

В судовому засіданні 06.10.2015 позивач надав суду переклади документів від Вищого суду м. Гонконг в яких зазначено, що заступник судового пристава Вищого суду м. Гонконг не міг здійснити офіційне вручення юридичних документів відповідачу та третій особі, оскільки за вказаною адресою відповідач та третя особа вибули.

Враховуючи зазначене, ухвалою суду від 06.10.2015 було відкладено розгляд справи на 16.02.2016.

Судом було вчинено дії для належного повідомлення відповідача та третьої особи про відкладення розгляду справи на 16.02.2016, однак в судове засідання 16.02.2016 представник відповідача та третьої особи не з'явились.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач та третя особа про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 16.02.2016 року представник позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви.

Приймаючи до уваги, що відповідач та третя особа були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи те, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка в судове засідання представника відповідача та представника третьої особи не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.08.2013 між Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України», Україна (надалі - Позивач), з однієї сторони, і NESLOT LIMITED, Гонконг (надалі - Покупець та/або Третя сторона), з другої Сторони, був укладений зовнішньоекономічний контракт № 416 (надалі - Контракт № 416).

Відповідно до п. 5.5. Контракту №416 та Додаткової угоди №2 до Контракту №416 від 11.03.2014 року, яка укладена між Позивачем, як Продавцем з однієї Сторони, NESLOT LIMITED, як Покупцем з другої Сторони та Sonders Trading K/S Co., Limited (надалі - Відповідач), як Платником з третьої Сторони, всі разом - «Сторони» дійшли згоди, що всі зобов'язання по оплаті за Товар за Контрактом переходять до платника, яким виступає Sonders Trading K/S Co., Limited.

Отже, після підписання Додаткової угоди №2 до Контракту №416 Sonders Trading K/S Co., Limited став однією із Сторін Контракту №416.

Згідно п. 1.1. Контракту № 416 Позивач був зобов'язаний продати, а Покупець прийняти й оплатити кукурудзу для кормових потреб, 3-го класу, врожаю 2013, насипом, (далі - Товар), на умовах даного Контракту.

Згідно п. 3.4. Контракту №416 період поставки: з 01-го грудня 2013 по 31-ше березня 2014.

Згідно п. 3 Додаткової угоди №1 до Зовнішньоекономічного контракту №416 датою поставки Товару вважається дата акту приймання-передачі.

Таким чином, на виконання умов Контракту №416 Позивачем було поставлено Покупцю кукурудзу 3-го класу у загальній кількості 62 728, 256 МТ, що підтверджується:

- Актом приймання-передачі від 03.01.2014 та вантажно-митною декларацією

№500010003/2014/000155 від 10.01.2014, що підтверджують відвантаження Товару у

кількості 35 728,256 МТ на суму 6 697 009,92 доларів США;

- Актом приймання-передачі Товару від 25.01.2014 і вантажно-митною

декларацією від 29.01.2014 №500060703/2014/000756, що підтверджують відвантаження Товару у кількості 27 000,000 МТ на суму 5 265 000,00 доларів США.

На виконання умов контракту Позивач поставив Покупцю українську жовту кукурудзу 3-го класу для кормових цілей, насипом, врожаю 2013 року згідно ДСТУ 4525:2006 на наступних умовах та у наступних обсягах:

- згідно Акту приймання-передачі від 03.01.2014 до Контракту №416 на підставі

вантажно-митної декларації №500010003/2014/000155 від 10.01.2014 було поставлено

Товар у кількості 35 728, 256 тон за ціною Товару 6 967 009, 92 доларів США;

- згідно Акту приймання-передачі від 25.01.2014 до Контракту №416 на підставі вантажно-митної декларації №500060703/2014/000756 від 29.01.2014 було поставлено Товар у кількості 27 000, 00 тон за ціною Товару 5 265 000, 00 доларів США.

З огляду на зазначене, Акти приймання-передачі Товару та вантажно-митні декларації підтверджують поставку Товару Покупцю.

У відповідності до п. 4.1. Контракту №416 ціна Товару складає 195, 00 доларів США за одну МТ.

Враховуючи, що згідно вищезазначених митних декларацій Позивачем було поставлено Товар у кількості 62 728, 256 МТ, то загальна вартість поставленого Товару складає 12 232 009,92 доларів США.

Згідно п. 5.1. оплата за кожну партію Товару проводиться в доларах США шляхом банківського переводу грошових коштів на валютний рахунок Позивача протягом тридцяти банківських днів з дати надання Покупцю копії рахунків-фактур.

У відповідності до умов Контракту №416 на адресу Покупця були направлені всі рахунки-фактури, належні копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Після підписання Додаткової угоди №2 до Контракту №416, а саме з 11.03.2014 року зобов'язання по оплаті заборгованості у розмірі 12 232 009,92 доларів США перейшли до Відповідача.

05.02.2015 року Позивачем було направлено Відповідачу Вимогу про оплату заборгованості по Контракту №416 (Лист №130-2-12/657 від 05.02.2015 року) в сумі 12 232 009, 92 доларів США.

Однак, відповіді на вимогу від Відповідача Позивачем не було отримано, оплату Товару здійснено не було.

01.02.1991 відповідно до Указу №7978-Х1 від 23.08.1989 Президії Верховної Ради УРСР для України набула чинність Конвенція Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980 (надалі - Конвенція ООН).

З 01.01.1988 Конвенція набула чинності для Договірної держави - Китай, де має своє місцезнаходження Відповідач, оскільки Гонконг - це особливий адміністративний район Китайської Народної Республіки.

Таким чином, Україна та Китайська Народна Республіка є договірними державами в розумінні ст. 1 Конвенції ООН.

Положеннями ст. 1 Конвенції ООН визначено: «Конвенція застосовується до договорів купівлі-продажу товарів між сторонами, комерційні підприємства яких перебувають у різних державах у випадках, коли ці держави є Договірними державами або коли згідно з нормами міжнародного приватного права застосовано право Договірної держави».

Частиною 2 ст. 7 Конвенції ООН встановлено, що питання, що стосуються предмета регулювання цієї Конвенції, які безпосередньо в ній не вирішені, підлягають вирішенню згідно із загальними принципами, на яких вона ґрунтується, за умови відсутності таких принципів - згідно з правом, застосованим відповідно до норм міжнародного приватного права.

Відповідно до ст. 53 Конвенції ООН, Покупець зобов'язаний сплатити вартість товару і прийняти поставку товару згідно з вимогами договору та цієї Конвенції.

Згідно ст. 59 Конвенції ООН про договори Покупець зобов'язаний сплатити вартість у день, який встановлено чи може бути визначено згідно з договором та цією Конвенцією, без необхідності якогось запиту або виконання яких-небудь формальностей з боку продавця.

Відповідно до ч. 1 статті 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» всі суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що згідно п. 2 Додаткової угоди №2 до Контракту №416 за взаємною згодою всіх трьох Сторін всі обв'язки по оплаті за Товар за Контрактом переходять до платника - Відповідача.

Судом встановлено, що наявність заборгованості по Контракту №416 була визнана Відповідачем при підписанні Акту про зарахування зустрічних однорідних вимог №3 від 10.04.2014, що також встановлено Господарським судом міста Києва при розгляді справи №910/14522/14 про визнання недійсним Акту про зарахування зустрічних однорідних вимог №3 від 10.04.2014.

При розгляді справи №910/14522/14 Відповідач визнав свої зобов'язання по оплаті згідно Контракту №416 у своєму відзиві, але посилався на його припинення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, належні копії відзиву Відповідача та рішення Господарського суду міста Києва по справі №910/14522/14 знаходяться в матеріалах справи.

Рішенням Господарського суду міста Києва №910/14522/14 №910/14522/14 від 02.02.2015 року Акт про зарахування зустрічних однорідних вимог було визнано недійсним, а отже зобов'язання Відповідача по оплаті за Товар згідно Контракту №416 станом на день подання позову є непогашеними.

Враховуючи визнання зобов'язань Відповідачем, а також встановлення фактів, що мають значення для розгляду справи Господарським судом міста Києва у рішенні від 02.02.2015 року по справі №910/14522/14, обставини, встановлені при розгляді зазначеної справи, не підлягають доказуванню згідно ч. 3 статті 35 ПІК України при розгляді даної справи №910/4214/14-г.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що поставка була здійснена Продавцем у відповідності до умов Контракту №416, що підтверджується вантажно-митними деклараціями від 10.01.2014 та від 29.01.2014, належні копії яких міститься в матеріалах справи.

Проте, всупереч умов Контракту №416 Відповідачем оплату Товару не здійснено.

Отже, станом на час розгляду справи заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 12 232 009, 92 доларів США.

Факт наявності заборгованості Відповідача перед Позивачем за Контрактом №416 від 30.08.2013 в розмірі 12 232 009, 92 доларів США суду доведений та документально підтверджений і Відповідачем не спростований.

Відповідно до статті 129 Господарського кодексу України іноземці та особи без громадянства при здійсненні господарської діяльності в Україні користуються такими самими правами і мають такі самі обов'язки, як і громадяни України, якщо інше не передбачено цим Кодексом, іншими законами. Іноземні юридичні особи при здійсненні господарської діяльності в Україні мають такий самий статус, як і юридичні особи України, з особливостями, передбаченими цим Кодексом, іншими законами, а також міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Крім того, пунктом першим частини першої статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Оскільки Додаткову угоду №2 до Контракту №416, згідно якої у Відповідача виникли обов'язки з оплати Товару було укладено між сторонами спору у м. Києві, Україна, то Відповідно до ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» розгляд даної справи відноситься до компетенції Господарського суду міста Києва.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Контракту №416, не здійснив оплату вартості поставленого товару, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 12 232 009, 92 доларів США - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог Позивача щодо стягнення збитків, завданих неналежним виконанням умов Контракту №416 у розмірі 3 429 655, 98 доларів США, суд зазначає наступне

Згідно з статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частин першої і другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Обов'язковою передумовою задоволення позовних вимог щодо відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: наявність збитків; причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням збитків позивачеві; протиправність поведінки відповідача, як заподіювача збитків; вина відповідача.

Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Разом з тим, позивачем, в порушення норм зазначених статей, не доведено належними та допустимими доказами наявності збитків, причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням збитків позивачеві; протиправність поведінки відповідача, як заподіювача збитків; вина відповідача.

В матеріалах справи також відсутні докази сплати Позивачем збитків у вигляді пені, яка нарахована Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві при проведенні позапланової виїзної перевірки.

Тобто, Позивачем не було доведено суду належними доказами понесені ним витрати (реальні збитки) в розмірі 3 429 655, 98 доларів США, що є підставою для відмови у задоволені Позивачу позовних вимог про стягнення з Відповідача суми збитків у розмірі 3 429 655, 98 доларів США.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Sonders Trading K/S Co. Limited (Unit 1502, 15/F Jubille Centre 46 Gloucester Road Wan Chail Гонконг; Код: 1587315) на користь Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1; Код: 37243279) заборгованість у розмірі 12 232 009, 92 (дванадцять мільйонів двісті тридцять дві тисячі дев'ять) доларів США 92 центи США та судовий збір в розмірі 57 093 (п'ятдесят сім тисяч дев'яносто три) грн. 75 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25.02.2016р.

Суддя І.І.Борисенко