РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016Справа №910/28268/15
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області

до публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

про зарахування зустрічних однорідних вимог

Представники сторін:

від позивача: Красновид Н.Л. - представник за довіреністю № 1 від 16.11.2015 року;

Лабутіна О.А. - представник за довіреністю № 2 від 16.11.2015 року;

від відповідача: Кошарський О.В. - представник за довіреністю № 349/03 від 04.02.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області до публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.05.2012 року між ним та відповідачем укладеного договір про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування №24043.

Також, між сторонами 12.11.2013 року укладено договір про надання овердрафту №25-13-980-О.

10.06.2014 року відповідно до постанови Національного банку України №339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 11.06.2014 №45 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ "Брокбізнесбанк", у зв'язку з чим на розрахункових рахунках позивача по договору №24043 від 26.05.2012 без руху залишились кошти у розмірі 873 041,43 грн., якими позивач не має змоги розпоряджатися.

16.10.2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №226/14 про затвердження реєстру акцептових вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк", відповідно до якого грошові вимоги позивача акцептовані в сумі 873 041,43 грн.

У свою чергу за договором про надання овердрафту №25-13-980-О від 12.11.2013 року позивач має заборгованість перед відповідачем в розмірі 532 927,69 грн.

У зв'язку з набуттям 12.08.2015 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16.07.2015 №629-VII, позивач звернувся до суду з вимогою про взаємозалік зустрічних однорідних вимог - зарахувати в оплату боргу позивача у розмірі 532 927,69 грн. за рахунок акцептованих коштів у розмірі 873 041,43 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 04.11.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 23.11.2015 року.

В судове засідання 23.11.2015 року представник позивача не з'явився, вимоги ухвали суду від 19.06.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 019, але 20.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача не заперечував проти клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.11.2015 року розгляд справи відкладено на 08.12.2015 року.

У судовому засіданні 08.12.2015 року представники позивача подали клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Суд задовольнив клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Представники подали додаткові документи по справі.

Представник відповідача подав суду документи по справі.

В судовому засіданні оголошено перерву до 12.01.2016 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 08.12.2015 року задоволено клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів. Продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 12.01.2016 року представник відповідача надав суду додаткові докази по справі.

Представники позивача позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 12.02.2016 року оголошено перерву до 25.01.2016 року.

У судове засідання 25.01.2016 року представник позивача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 12.01.2016 року, але 25.01.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.01.2016 року розгляд справи відкладено на 09.02.2016 року.

В судовому засіданні 09.02.2016 року представники позивача позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

26.05.2012 року між публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (банк) та Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області (клієнт) укладено договір №24043 про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування, відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточні рахунки та здійснює їх розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та умов цього договору.

Також, між сторонами 12.11.2013 року укладено договір про надання овердрафту №25-13-980-О, відповідно до умов якого банк, в межах ліміту, на засадах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання надає позичальнику кредит у формі овердрафту, в порядку та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник має право отримати кредит, а після отримання зобов'язується використати його за цільовим призначенням та повернути банку, сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші зобов'язання за цим договором. Ліміт овердрафту встановлюється в розмірі 2 300 000,00 грн. Строк користування (термін повернення) кредиту до 11 листопада 2014 року включно. Процентна ставка за користування овердрафтом є фіксованою та становить 22 проценти річних.

Листом вих. №13/1-1-1325 від 08.09.2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою провести взаємозалік зустрічних однорідних вимог, а саме, здійснити погашення боргу УДСО по договору овердрафту у розмірі за рахунок акцептованих коштів УДСО в розмірі 873 041,43 грн.

У відповідь листом вих.. №6709 від 06.10.2015 року відповідач повідомив позивача про те, що не може прийняти зарахування зустрічних вимог згідно заяви.

Позивач вважає, що він є боржником по відношенню до відповідача щодо обов'язку сплати заборгованості на суму 532 927,69 грн. за договором про надання овердрафту №25-13-980-О від 12.11.2013 року і також є кредитором відношенню до відповідача щодо права вимоги сплати заборгованості на суму 873 041,43 грн. за договором про відкриття банківського рахунку №24043 від 26.05.2012 року (яка є акцептованою), внаслідок чого позивач є кредитором і боржником по відношенню до відповідача на суму 532 927,69 грн. та просить суд прийняти рішення про взаємозалік зустрічних однорідних вимог - зарахувати в оплату боргу позивача у розмірі 532 927,69 грн. за рахунок акцептованих коштів у розмірі 873 041,43 грн.

Відповідно до ч. 1 статті 1, ч. 1 статті 2 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України.

При цьому, положеннями статті 16 ЦК України визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 статті 19 ЦК України, способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.

Таким чином, звертаючись з позовом до суду за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який узгоджується з двома критеріями: (1) має відповідати змісту права, що порушене й здатний таке право відновити, а також (2) має бути передбачений приписами статті 16 ЦК України, статті 20 ГК України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами договором.

В даному випадку, положеннями статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

В той же час, слід враховувати, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, а також те, чи може відповідний спосіб захисту бути реалізованим у спірних правовідносинах між сторонами, що залежить не лише від наявності у позивача суб'єктивного права, якому кореспондує відповідний обов'язок відповідача, як боржника у зобов'язанні, але й від можливості останнього загалом вчиняти відповідні дії, які складають зміст такого зобов'язання.

При цьому, звертаючись до суду з відповідними вимогами, спрямованими на відновлення порушеного права та захист законних інтересів, позивач має довести обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених вимог належними та допустимими доказами.

28.02.2014 року постановою Правління Національного банку України «Про віднесення публічного акціонерного товариства"Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможних» №107 віднесено АТ "Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможних.

28.02.2014 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №9 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації», яким запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 03 березня 2014 року по 02 червня 2014 року.

10.06.2014 року постановою Правління НБУ № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію банку.

11.06.2014 року рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок ліквідації АТ "Брокбізнесбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію» розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк».

14.06.2014 року у газетах «Голос України» №113 та «Урядовий кур'єр» №106 оприлюднено інформацію щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк».

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань (частина 7).

Аналогічні положення містяться і у статтях 525, 526 ЦК України.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що у зв'язку з ліквідацією відповідача на розрахункових рахунках позивача по договору №24043 від 26.05.2012 року без руху залишилися кошти у розмірі 873 041,43 грн., якими позивач не зміг розпоряджатися. Та, 16.10.2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №226/14 про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк", відповідно до якого грошові вимоги позивача акцептовані в сумі 873 041,43 грн.

У свою чергу за договором про надання овердрафту №25-13-980-О від 12.11.2013 року у позивача наявна заборгованість перед відповідачем у розмірі 532 927,69 грн., що підтверджується рішенням господарського суду м. Києва від 10.02.2015 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 року у справі №910/27757/14.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовуються сторонами.

Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках встановлених договором або законом.

Статтею 202 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до статті 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Таким чином, виходячи із статті 601 ЦК України вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Чинне законодавство України не встановлює обмежень та особливого порядку щодо зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав.

16.07.2015 року Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку" до статті 46 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (положення яке застосовується на етапі ліквідації банку) були внесені наступні зміни та доповнення:

8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Відповідно до пункт 1.38 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Пунктом 26.2 статті 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо).

Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком (п.26.3).

Відповідно до ч. 4 статті 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або іншому договорі про надання банківських послуг.

Тобто, з вказаних норм вбачається, що договірне списання може бути передбачено як окремим договором про таке списання, так і в іншому договорі про надання банківських послуг, а також вимоги закону, щодо обсягу інформації, яка повинна бути передбачена встановлюється лише для договору про договірне списання.

З договору №24043 про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування від 26.05.2012 року вбачається, що сторонами в розділі 6 передбачено договірне списання. Так, п.6.1 договору передбачено, що клієнт цим договором доручає банку самостійно здійснювати договірне списання зі свого рахунку (рахунків): суми плати за виконані банком операції та надані послуги згідно чинних тарифів (в т.ч. при здійсненні операцій купівлі-продажу іноземної валюти, банківських металів) у будь-якій валюті, що виникли за даним договором або іншими договорами, укладеними між банком та клієнтом, якщо зазначеними договорами передбачено договірне списання банком коштів з рахунку клієнта.

Також, п. 3.1.5 договору про надання овердрафту №25-13-980-О від 12.11.2013 року передбачено, що банк має право скористатися своїм правом договірного списання заборгованості за цим договором, а також неустойок, пені, штрафів, інших грошових зобов'язань передбачених цим договором з будь-яких рахунків позичальника, відкритих в АТ "Брокбізнесбанк" в національній валюті та іноземній валюті, яка відповідає валюті кредиту.

При порушенні позичальником термінів виконання будь-якого із своїх зобов'язань за цим договором, в тому числі при достроковому настанні строку виконання зобов'язань за цим договором, позичальник доручає банку (починаючи з дати прострочення виконання будь-якого з таких зобов'язань) здійснювати договірне списання коштів з рахунків позичальника, визначених в абзаці першому цього пункту договору, в сумі фактичної заборгованості позичальника за договором. Договірне списання коштів, що належать позичальнику, банк оформлює відповідним меморіальним ордером. Банк є отримувачем коштів по вказаному договірному списанню.

Тобто, у вищезазначених договорах наявні умови договірного списання, а також передбачено достатній об'єм інформації для проведення такого списання банком.

Листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.09.2015 р. № 12-33820/15 "Щодо реалізації деяких норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" надано роз'яснення щодо законодавчих змін в частині можливості зарахування однорідних вимог:

1) відповідно до абзацу другого пункту 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015, протягом здійснення процедури ліквідації банку зарахування зустрічних однорідних вимог заборонено, крім випадків, визначених зазначеним пунктом Закону;

2) у цьому разі боржник банку має бути одночасно кредитором цього банку, кошти мають бути спрямовані на погашення зобов'язань за кредитом такого боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, а також договірне списання з рахунків має бути передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком;

3) пункт 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015, застосовується уповноваженими особами Фонду в усіх банках, що знаходяться на стадії ліквідації, незалежно від дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії і ліквідації банку.

Таким чином, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб підтвердив можливість зарахування зустрічних однорідних вимог між банком та юридичною особою на будь-якій стадії ліквідації за наявності певних умов, які повністю співпадають із договірними відносинами позивача та відповідача.

Відповідно до п.6 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно з п.2 ч.2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня призначення уповноваженої особи Фонду від імені Фонду, що виконує функції з ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Відтак, виходячи з вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", до закінчення технологічного циклу банку відноситься, зокрема, і повне погашення заборгованості перед банком по кредитним зобов'язанням, а відтак, списання банком грошових коштів з депозитного рахунку вкладника, відкритого у цьому банку, із зарахуванням таких коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, є фактично погашенням дебіторської заборгованості ПАТ "Брокбізнесбанк", сприяє збереженню ліквідаційної маси банку, не призводить до її зменшення.

На підставі статті 601 ЦК України та ч.3 статті 203 ГК України, враховуючи п.8 ч.2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги шляхом зарахування в оплату боргу позивача у розмірі 532 927,69 грн. (по договору про надання овердрафту №25-13-980-О від 12.11.2013 року) за рахунок акцептованих коштів у розмірі 873 041,43 грн.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49 ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Провести взаємозалік зустрічних однорідних вимог шляхом зарахування в оплату боргу Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області у розмірі 532 927,69 грн. за рахунок акцептованих коштів у розмірі 873 041,43 грн. публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ, проспект Перемоги, будинок 41; ідентифікаційний код: 19357489) на користь Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області (01033, м. Київ, вулиця Гайдара, будинок 8, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 26.02.2016 року.

Суддя С.М.Мудрий