ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Справа № 910/22867/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Черкащенко М.М. (головуючий),
Вовк І.В. (доповідач), Нєсвєтова Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Нафком" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 року у справі № 910/22867/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Нафком" до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мітех" та приватного акціонерного товариства "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідачів про визнання недійсним іпотечного договору від 13.09.2005 року, укладеного між ними, в забезпечення зобов'язань за генеральним договором від 12.09.2005 року.

Позов обгрунтовано тим, що іпотечний договір укладено з порушенням вимог Закону України "Про іпотеку", оскільки законодавством, в редакції чинній на час укладення зазначеного договору, не було передбачено такий предмет іпотеки як майнові права на об'єкт незавершеного будівництва. Крім того, в порушення п. 2 ст. 583 ЦК України та ч. 2 ст. 6 Закону України "Про іпотеку" ПАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" передало в іпотеку майнові права на об'єкт будівництва, які йому належали на праві спільної часткової власності, без отримання нотаріально посвідченої згоди Української студії телефільмів "Укртелефільм" на передання спільного майна в іпотеку.

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.09.2015 року (суддя Ярмак О.М.) в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 року (судді Отрюх Б.В., Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.) зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційних скаргах позивач вважає, що судами порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ними рішення скасувати, та позов задовольнити.

У відзиві на касаційні скарги відповідач ТОВ "Фінансова компанія "Мітех" вважає, що судові рішення у справі є законними, а тому просить залишити їх без змін, а касаційні скарги без задоволення.

Відзив на касаційні скарги від відповідача ПрАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" до суду не надходив.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 03.02.2016 року розгляд касаційних скарг було відкладено на 17.02.2016 року.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши доводи касаційних скарг та відзиву на них, перевіривши матеріали справи та прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 30.01.2004 року між Українською студією телефільмів "Укртелефільм" та ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", правонаступником якого є ПрАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", було укладено договір про спільну діяльність без створення юридичної особи, предметом якого є забезпечення спільного будівництва, залучення коштів та здійснення спільного будівництва об'єкта будівництва - адміністративно-житлового комплексу з підземним паркінгом, що розташований у АДРЕСА_1, ведення спільної господарської діяльності з продажу квартир, реалізації приміщень об'єкта будівництва та отримання прибутку для учасників спільної діяльності.

13.09.2005 року між ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" (іпотекодавець) та ФК "Мітех" (іпотекодержатель) укладено іпотечний договір в забезпечення іпотекодавцем зобов'язань, що випливають з укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем Генерального договору від 12.09.2005 року № 1/гд, та додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в майбутньому.

Згідно з п. 1.2. оспорюваного іпотечного договору предметом іпотеки є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, а саме: об'єкт незавершеного будівництва право власності на який виникне в майбутньому: адміністративно-житловий комплекс з вбудованими-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом, який споруджується по АДРЕСА_1.

26.10.2005 року між ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", що діяв як оператор від імені спільної діяльності без створення юридичної особи та фірмою "Нафком" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (інвестором) було укладено інвестиційний договір № 216 про інвестування у житлове будівництво, за умовами якого ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" зобов'язалося своїми силами і засобами, з використанням інвестиційних внесків позивача, збудувати семисекційний житловий комплекс за будівельною адресою: АДРЕСА_1, здати його в експлуатацію та, як компенсацію за внесені інвестиції, передати у власність позивача однокімнатну квартиру, що розташована в об'єкті будівництва, в секції А на 15 поверсі, загальною площею 55,48 кв. м., а позивач зобов'язався прийняти участь у фінансуванні (інвестуванні) спорудження об'єкта будівництва шляхом внесення інвестиції та прийняти у власність новозбудоване майно на умовах договору.

Згідно з п. 2.3 інвестиційного договору інвестор може отримувати у власність новозбудоване майно за умови інвестування суми коштів, що складає 100 відсотків інвестиційних внесків за умовами цього договору.

За п. 4.1. інвестиційного договору позивач здійснює інвестиційні внески в спорудження об'єкта будівництва шляхом внесення коштів в сумі 364 226,20 грн. на поточний рахунок ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", яке приймає ці кошти для подальшого фінансування об'єкта будівництва.

Відповідно до п. 4.2. інвестиційного договору позивач має право здійснювати інвестиційні внески шляхом передачі у власність ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" будівельних матеріалів або інших матеріальних цінностей в узгоджених сторонами кількості, номенклатурі, ціною і терміни.

Інвестиційні внески у вигляду матеріальних цінностей здійснюються інвестором на умовах та в порядку, визначеному цим договором та додатковою угодою до нього, що є його невід'ємною частиною (п. 4.3. інвестиційного договору).

Додатковою угодою від 26.10.2005 року до інвестиційного договору сторони погодили, що внесення позивачем інвестицій здійснюється шляхом передачі останнім у власність ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" будівельних матеріалів (блоків з крізними порожнечами для несучих та не несучих стін) в узгодженій сторонами в додатку № 1 до цієї додаткової угоди кількості, номенклатурі, в терміни і за погодженій в такій додатковій угоді ціною.

Додатком № 1 від 01.11.2005 року до додаткової угоди від 26.10.2005 року до інвестиційного договору, сторони погодили номенклатуру, кількість та ціну матеріальних цінностей (будівельних матеріалів), які позивач зобов'язався поставити у власність ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" в якості інвестиційного внеску.

Відповідно до п. 2 додатку № 1 від 01.11.2005 року до додаткової угоди від 26.10.2005 року до інвестиційного договору передача будівельних матеріалів у власність ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" здійснюється позивачем автомобільним транспортом на умовах СРТ АДРЕСА_1 (Інкотермс 2000) у термін до 30.06.2006 року.

На виконання додатку № 1 від 01.11.2005 року позивач передав будівельні матеріали, що підтверджується видатковою накладною від 29.06.2006 року № БТ-0000216, довіреністю від 29.06.2006 року ЯЛЖ № 436910 та актом звірки від 030.06.2006 року.

Згідно з п. 3.1.2 інвестиційного договору інвестор має право до запланованої дати вводу об'єкта будівництва в експлуатацію відступити право вимоги за цим договором на користь іншої особи за умови попереднього письмового повідомлення про це відповідача.

Так, 20.10.2006 року між позивачем (первісний кредитор), ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" (боржник) та ОСОБА_5 (новий кредитор), яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_5, було укладено договір поступки права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв на себе усі права та обов'язки первісного кредитора за інвестиційним договором, в тому числі право вимоги одержання від ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" квартири, розташованої на 15 поверсі житлового будинку, будівельний номер АДРЕСА_1, загальною площею 55,48 м2.

Згідно з п. 1.2 договору уступки права вимоги на момент підписання цього договору інвестиційні зобов'язання первісного кредитора за інвестиційним договором на суму 364 226,20 грн. виконані в повному обсязі.

За п. 1.3. інвестиційного договору з моменту підписання даного договору новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) жадати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за інвестиційним договором.

Відповідно до п. 2.1. договору уступки права вимоги за поступку права вимоги відповідно до сьогодення новий кредитор сплачує первісному кредиторові суму 476 295,80 грн., шляхом перерахування коштів на поточний рахунок первісного кредитора в національній валюті.

Винагорода повинна бути сплачена новим кредитором у термін до 20 жовтня 2006 року (п. 2.2.).

Як доказ виконання умов договору уступки права вимоги ОСОБА_5 матеріали справи містять квитанцію до прибуткового касового ордера від 20.10.2006 року № 96.

Предметом даного судового розгляду є вимоги первісного кредитора за інвестиційним договором про визнання недійсним іпотечного договору, укладеного між відповідачами у зв'язку з суперечністю вимогам закону.

Висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, про відмову в позові обґрунтовано недоведеністю порушення спірним правочином прав чи законних інтересів позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У статті 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому, ЦК України не дає визначення поняття "заінтересована особа", тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до змісту наведеної норми матеріального права вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена особами, визначеними у ЦК України й інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів - а саме, однією зі сторін, або заінтересованою стороною, тобто права яких були порушені укладенням спірного правочину.

Отже, під час судового розгляду необхідно з'ясовувати наявність чи відсутність у позивача права на пред'явлення вимоги про визнання оспорюваного ним правочину недійсним.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до умов договору уступки права вимоги від 20.10.2006 року позивачем як первісним кредитором було передано на користь ОСОБА_5 (нового кредитора) усі права і обов'язки за інвестиційним договором від 26.10.2005 року № 216, в тому числі й право вимоги одержання від ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" квартири, розташованої на 15 поверсі житлового будинку, будівельний номер АДРЕСА_1, загальною площею 55,48 м2, яка є предметом спірного іпотечного договору.

До того ж, судами встановлено, що спірний іпотечний договір було укладено 13.09.2005 року, а інвестиційний договір між іпотекодавцем і первісним інвестором було укладено 26.10.2005 року.

Виходячи з викладеного, висновок судів обох інстанцій про відсутність у позивача суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, яке потребувало б захисту, грунтується на матеріалах справи і вимогах закону.

Ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, встановивши обставини відсутності у позивача права вимоги про визнання спірного іпотечного договору недійсним, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшов правильного висновку про відмову в позові.

Доводи касаційних скарг не спростовують висновків судів.

За таких обставин, оскаржені судові рішення як законні й обґрунтовані підлягають залишенню без змін, а касаційні скарги - без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Нафком" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 року - без змін.

Головуючий суддя М.Черкащенко

Судді І.Вовк

Н.Нєсвєтова