ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р.Справа № 916/2127/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: ОСОБА_1 та суддів: Воронюка О.Л., Лашина В.В.

(склад колегії суддів сформовано на підставі автоматизованого розподілу справи між суддями)

при секретарі судового ОСОБА_2

за участю представників:

ТОВ "УКРТРАНСТРАНЗИТ"- ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (на підставі доручення),

ОСОБА_5" ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (на підставі доручення),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю"УКРТРАНСТРАНЗИТ" на рішення господарського суду Одеської області від 20.11.2015 р. по справі № 916/2127/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНСТРАНЗИТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ ГРУПП" про стягнення 193 280,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

25.05.2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНСТРАНЗИТ" (далі позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ ГРУПП" (далі відповідач) про стягнення з останнього заборгованості у сумі 193 280,00 грн. за договором № 8 про транспортно-експедиційне обслуговування від 22.02.2012 р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на приписи норм чинного законодавства України та зазначив, що згідно умов укладеного між сторонами спору 22.02.2012 р. договору № 8 про транспортно-експедиційне обслуговування (далі договір), позивач взяті на себе зобовязання за договором виконав належним чином, що підтверджується актом звірки за період з 01.01.2013 р. по 09.07.2014 р., виставленими відповідачу рахунками, актами виконаних робіт, СМR про перетин кордону вантажу замовника засобами позивача, податковими накладними, зареєстрованими позивачем у єдиному реєстрі податкових накладних, тощо. Виставлені позивачем рахунки відповідач не сплачував, станом на 09.07.2014 р. наявна за відповідачем заборгованість у розмірі 193 280,00 грн. Позивач направляв відповідачу претензію від 27.02.2015 р. № 125, у своїй відповіді відповідач визнає факти отримання транспортно-експедеиційних послуг, відмовляючись від їх сплати відповідач послався на сплив строку дії цих рахунків і не визнає суму непогашеної заборгованості. (т. 1 а.с. 3-5)

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.05.2015 р. порушено провадження у справі № 916/2127/15. (т. 1 а.с. 1)

02.07.2015 р. відповідач до суду першої інстанції подав відзив на позов, 09.07.2015 р. та 23.07.2015 р. письмові пояснення, де зазначив, що між сторонами дійсно мали місце договірні правовідносини, які були формалізовані у вигляді договору, між тим назва документу - Договір „Про транспортно-експедиційне обслуговування не відповідає реальному/фактичному предмету угоди та змісту правовідносин між сторонами, оскільки фактично позивач надавав відповідачу послуги перевезення вантажів за заявками відповідача, про що також свідчать міжнародні транспортні накладні СМR, заявки в електронному вигляді, якими замовляв саме послуги з перевезення (автодоставка). На думку відповідача між сторонами виникли саме відносини з перевезення вантажу, а відтак в порядку ч. 2 ст. 258 ЦК України повинна застосовуватись позовна давність в один рік. Крім того, відповідач визнає факт отримання рахунків від позивача, однак посилаючись на п. 2.2.4 договору зазначив, що строк давності щодо виконання відповідачем грошового зобовязання за всіма рахунками сплинув та просив суд відмовити у задоволенні позову. (т. 1 а.с. 105-109, 130-137, т. 2 а.с. 58-59)

10.07.2015 р. позивач до суду першої інстанції подав пояснення по суті спору, в яких навів майже ті ж самі доводи, що і у позові, а також зазначив, що підставою для виставлення рахунків відповідачу із тривалим запізненням, обґрунтовується наявністю іншою спору між сторонами. Який пов'язаний із наслідками вчинення неправомірних дій ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, якими було відкореговано показники податкової звітності позивача, що спричинило не підтвердження контролюючим органом відповідачу первинної документації позивача, яка підтверджує факт отримання послуг за договором від 22.02.2012 року.

Таким чином, прохання відповідача про залишення позовних вимог без задоволення на підставі застосування строків позовної давності, є необґрунтованим, та у суду є достатньо підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягненню з відповідача на користь позивача суми боргу та судових витрат понесених позивачем. (т. 1 а.с. 196-198)

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.08.2015 р. справу № 916/2127/15 прийнято до свого провадження суддею Панченко О.Л. (т. 2 а.с. 74)

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.10.2015 р. справу № 916/2127/15 прийнято до свого провадження суддею Волковим Р.В. (т. 2 а.с. 83)

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.11.2015 р. по справі №916/2127/15 у задоволенні позову відмовлено.

У цьому рішенні, з посиланням на приписи норм чинного законодавства України, суд першої інстанції зазначив, що ТОВ "СМАРТ ГРУПП" (замовник) в порушення приписів діючого законодавства та умов Договору, отримавши послуги не оплатило їх в сумі 193280,00 грн., не дивлячись на те, що відповідні перерахування згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, п.2.2.4 Договору мали бути здійснені протягом 30 днів з дня виставлення виконавцем рахунку.

Суд зазначив, що відповідачем вимогу позивача щодо суми стягнення 193280,00 грн. визнано, проте відповідач вважав що до вказаного договору повинна застосовуватись позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Суд також, що зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що рахунки виставлялись позивачем з липня 2013 р. по серпень 2013 р. на приписи ч.ч. 1,3 ст.925 та ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України суд.

З огляду на вищенаведене, суд з посиланням на приписи ч.ч. 1,3 ст. 925 та ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України суд дійшов висновку, що до заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за Договором, якій на думку суду є договором надання послуг з перевезення, слід застосовувати скорочений річний строк позовної давності який сплинув ще у 2014 р., а відтак з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, відсутні підстави для задоволення позову ТОВ "УКРТРАНСТРАНЗИТ". (т. 2 а.с. 123-125)

16.12.2015 р. не погоджуючись з прийнятим рішенням господарського суду від 20.11.2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНСТРАНЗИТ" звернулось з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду. В апеляційній скарзі скаржник просив рішення господарського суду Одеської області від 20.11.2015 р. по справі № 916/2127/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.12.2015 р. зазначену апеляційну скаргу повернуто скаржнику на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Виправивши недоліки зазначені в ухвалі суду скаржник 16.01.2015 р. вдруге звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

В обґрунтування вимог викладених в апеляційній скарзі зазначив май же ті ж самі доводи, що і у позовній заяві та доповненнях до позовної заяви, а також послався Закон України «Про транспортно-експедиційну діяльність» та зазначив, що суд помилково визнав, що між сторонами укладено договір перевезення тоді як з договору вбачається що його предметом є надання послуг з організації перевезень, що підтверджується актами приймання послуг. Суд першої інстанції, помилково не взяв до уваги, що претензії позивача полягають не у сумі нарахованої у зв'язку з простоєм транспорту, самого перевезення, або пошкодження транспортного засобу вантажем, тощо, а полягають, виключно у невиконанні відповідачем обов'язку перерахунку позивачу вартості послуги за організацію перевезень вантажів відповідача, яка полягає в оформлені товарно-транспортних документів, обліку вантажів, логістичній координації транспортних засобів, тощо.

Так, позивачу було доручено організувати перевезення вантажу транспортом і маршрутом, вибраним позивачем до пункту призначення, визначеного відповідачем. Для цього позивачу надано право укладати від свого імені договір на перевезення вантажу, забезпечувати відправлення й отримання вантажу, складати товарно-транспортні документи, а також виконувати інші обов'язки, повязані з перевезенням.

При цьому, суд першої інстанції, який помилково зазначив, що між сторонами було укладено договір перевезень, не взяв до уваги, що для угод про здійснення перевезень обов'язкове зазначення тарифів, на підставі яких здійснюються розрахунки із перевізником.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що основним документом, який підтверджує факт надання послуг, є акт виконаних послуг (робіт), до якого додається товарно-транспортні документи (наявні в матеріалах справи).

Скаржником до апеляційної скарги подано клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку для її подання. В обґрунтування заявленого клопотання скаржник, зазначив, що подаючи скаргу вперше скаржник подав її в строк, однак враховуючи те, що судовий збір було сплачено не в повному обсязі суд повернув скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 19.01.2016 р. скаржнику відновлено строк для подачі вказаної апеляційної скарги, скаргу прийнято до провадження, та призначено до розгляду на 16.02.2016 р. о 10:30, про що сторони згідно приписів ст. 98ГПК України були своєчасно та належним чином повідомлені.

У письмовому відзиві на скаргу відповідач просив залишити її без задоволення, а рішення місцевого суду без змін, з посиланням на те, що матеріалами справи доведено, що в позивач надав йому у лише послуги з перевезення, а відтак строк позовної давності по вимогам про стягнення заборгованості по цим послугам закінчився.

Фіксація судового процесу здійснювалась за допомогою технічних засобів.

Представники позивача (скаржника) в усних поясненнях наданих суду просили суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсягу.

Представники відповідача в усних поясненнях наданих суду просили суд, у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення залишити без змін.

Згідно ст. 85 ГПК України в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Переглянувши відповідно до приписів ст.101 ГПК України справу повторно, в повному обсягу, заслухавши усні пояснення учасників процесу, обговоривши, доводи викладені в апеляційній скарзі, відзиві на неї, дослідивши обставини справи і наявні у справі докази, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи та це встановив місцевий господарський суд 22.02.2012 р. між позивачем -ТОВ "УКРТРАНСТРАНЗИТ" (за договором Виконавець) та ТОВ "СМАРТ ГРУПП" (за договором Замовник) укладено договір № 8 „Про транспортно-експедиційне обслуговування (далі Договір) предметом його є взаємовідносини сторін при виконанні виконавцем замовлень замовника на здійснення транспортно-експедиційного обслуговування.

Розділом 2 договору сторони визначили зобовязання за ним.

Так п.п. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3 договору визначені зобовязання виконавця (позивача), а саме: виконавець зобовязаний проводити відповідні заходи, спрямовані на забезпечення перевезення вантажів Замовника; доставити ввірений замовником вантаж в пункт призначення та видати його правомочній на отримання вантажу особі; після здачі порожнього контейнеру до порту надати Замовнику СМR (з прикордонними позначками перетинання кордону); видатковий ордер, який підтверджує здачу контейнеру до порту.

Згідно п.п. 2.2.4 договору замовник зобовязаний здійснити повну оплату за здійснене транспортування вантажу в продовж 30 днів з дня виставлення виконавцем рахунку.

Відповідно до п. 4.1 Договору сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх обовязків.

Пунктом 5.1 договору сторони встановили, що у разі виникнення претензій, претензії виникненні з цього договору повинні бути предявлені у відповідності з діючим законодавством. Сторона отримавши претензію, зобовязана розглянути її та мотивовано відповісти на претензію не пізніше одного місяця з моменту її отримання (п. 5.2 або 5.3).

Договір набуває чинності з дати підписання та діє до 31.12.2014 р., проте може бути продовженим на кожен наступний рік за письмовою заявою однієї з сторін (п.8.2 Договору).

Матеріали справи свідчать, що позивачем, на виконання взятих на себе зобовязань за Договором виконані, серед інших, роботи (надано послуги) на загальну сума 193 280, 00 грн., що підтверджується наявним у справі актами здачі-приймання робіт:

№ 511 від 27.06.2013 р. на суму 8 400,00 грн.,

№ 561 від 24.07.2013 р. на суму 8 000,00 грн.,

№ 562 від 24.07.2013 р. на суму 7 760,00 грн.,

№ 566 від 26.07.2013 р. на суму 8 000,00 грн.,

№ 574 від 29.07.2013 р. на суму 11 100,00 грн.,

№ 576 від 29.07.2013 р. на суму 11 100,00 грн.,

№ 587 від 31.07.2013 р. на суму 15 760,00 грн.,

№ 610 від 06.08.2013 р. на суму 8 000,00 грн.,

№ 612 від 07.08.2013 р. на суму 2 000,00 грн.

№ 613 від 07.08.2013 р. на суму 8 840,00 грн.,

№ 616 від 07.08.2013 р. на суму 12 560,00 грн.,

№ 603 від 05.08.2013 р. на суму 2 560,00 грн.,

№ 621 від 08.08.2013 р. на суму 8 000,00 грн.,

№ 661 від 20.08.2013 р. на суму 11 200,00 грн.,

№ 625 від 09.08.2013 р. на суму 30 400,00 грн.,

№ 626 від 09.08.2013 р. на суму 30 400,00 грн.,

№ 627 від 09.08.2013 р. на суму 9 200,00 грн.,

а також міжнародно-транспортними накладними СМR про перетин кордону вантажу замовника засобами позивача, податковими накладними тощо. (т. 1 а.с. 21-71)

Як вбачається наявних в матеріалах справи з письмових пояснень, відповіді на претензію (т. 1 а.с. 74-76,105-109, 130-137, т. 2 а.с. 58-59) та усних пояснень представника відповідача, відповідач не оспорює та визнає факт виконання позивачем зазначених в актах робіт (послуг), хоча вважає, що позивач не надавав йому згідно вказаних актів та договору транспортно-експедиторських послуг, а надавав згідно вказаних актів та договору послуги з перевезення вантажу.

У матеріалах справи наявні виставлені позивачем відповідачу рахунки на оплату наданих за договором послуг (виконаних робіт), а саме:

№ 511 від 27.06.2013 р. на суму 8 400,00 грн.,

№ 561 від 24.07.2013 р. на суму 8 000,00 грн.,

№ 562 від 24.07.2013 р. на суму 7 760,00 грн.,

№ 566 від 26.07.2013 р. на суму 8 000,00 грн.,

№ 574 від 29.07.2013 р. на суму 11 100,00 грн.,

№ 576 від 29.07.2013 р на суму 11 100,00 грн.,

№ 587 від 31.07.2013 р. на суму 15 760,00 грн.,

№ 603 від 05.08.2013 р. на суму 2 560,00 грн.,

№ 610 від 06.08.2013 р. на суму 8 000,00 грн.,

№ 612 від 07.08.2013 р. на суму 2 000,00 грн.,

№ 613 від 07.08.2013 р. на суму 8 840,00 грн.,

№ 616 від 07.08.2013 р. на суму 12 560,00 грн.,

№ 621 від 08.08.2013 р. на суму 8 000,00 грн.,

№ 625 від 09.08.2013 р. на суму 30 400,00 грн.,

№ 626 від 09.08.2013 р. на суму 30 400,00 грн.,

№ 627 від 09.08.2013 р. на суму 9 200,00 грн.,

№ 661 від 20.08.2013 р. на суму 11 200,00 грн., на загальну суму 193 280, 00 грн., тобто на суму яка і предметом спору (стягнення) по цієї справі (т. 1 а.с. 111-127)

Враховуючи умови п.п. 2.2.4 договору, згідно яких відповідач повинен був здійснити повну оплату за вказані роботи (послуги) в продовж 30 днів з дня виставлення позивачем рахунку, строк оплати вищевказаних рахунків настав у таки терміни:

по рахунку № 511 від 27.06.2013 р. на суму 8 400,00 грн. - 27.07.2013 р.,

по рахунку № 561 від 24.07.2013 р. на суму 8 000,00 грн. - 23.08.2013 р.,

по рахунку № 562 від 24.07.2013 р. на суму 7 760,00 грн. - 23.08.2013 р.,

по рахунку № 566 від 26.07.2013 р. на суму 8 000,00 грн. - 24.08.2013 р.,

по рахунку № 574 від 29.07.2013 р. на суму 11 100,00 грн. - 28.08.2013 р.,

по рахунку № 576 від 29.07.2013 р на суму 11 100,00 грн. - 28.08.2013 р.,

по рахунку № 587 від 31.07.2013 р. на суму 15 760,00 грн. - 30.08.2013 р.,

по рахунку № 603 від 05.08.2013 р. на суму 2 560,00 грн. - 04.09.2013 р.,

по рахунку № 610 від 06.08.2013 р. на суму 8 000,00 грн. - 05.09.2013 р. ,

по рахунку № 612 від 07.08.2013 р. на суму 2000,00 грн. - 06.09.2013 р.,

по рахунку № 613 від 07.08.2013 р. на суму 8 840,00 грн. - 06.09.2013 р.,

по рахунку № 616 від 07.08.2013 р. на суму 12 560,00 грн. - 06.09.2013 р.,

по рахунку № 621 від 08.08.2013 р. на суму 8 000,00 грн. - 07.09.2013 р.,

по рахунку № 625 від 09.08.2013 р. на суму 30 400,00 грн. - 08.09.2013 р.,

по рахунку № 626 від 09.08.2013 р. на суму 30 400,00 грн. - 08.09.2013 р.,

по рахунку № 627 від 09.08.2013 р. на суму 9 200,00 грн. - 08.09.2013 р.,

по рахунку № 661 від 20.08.2013 р. на суму 11 200,00 грн. - 9.09.2013р.

Матеріалами справи підтверджується (а.с.60-66.т.2) і відповідач визнає, що він отримав ці рахунки в липні-серпні 2013року, однак не оплатив їх і має заборгованість перед позивачем у розмірі 193 280, 00 грн.

Слід зазначити,що факт наявності вказаної заборгованості також підтверджується складеним та підписаним сторонами Договору актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2013р. по 09.07.2014р.(а.с14,т.1)

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що матеріалами справи та наявними у ній належними і достатніми доказами підтверджується та доведено факт наявності, на час звернення позивача до суду з цим позовом -25.05.2015р., у відповідача перед позивачем заборгованості за надані за Договором послуги (виконані роботи) в розмірі 193 280, 00 грн., строк оплати якої настав в липні - вересні 2013року.

Головним питанням при вирішенні цього спору, з урахуванням заяви відповідача про застосування до спірних відносин скороченого однорічного с строку позовної давності, є питання яким за своєю правовою природою, в незалежності від його назви, є договір на підставі якого позивач просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість в межах розгляду цієї справі (спору), тобто які правові відносини виникли у сторін на підставі вищевказаного Договору, а саме, чи є цей договір договором з надання послуг перевезення вантажу, а виниклі у позивача за ним зобовязання та фактично здійсненні ним дії, зобовязаннями та діями суто по перевезенню вантажу, як то вважає відповідач, або договором про надання транспортно-експедиторських послуг, а виниклі у позивача за ним зобовязання та фактично здійсненні ним дії, зобовязаннями та діями по наданню транспортно-експедиторських послуг, як то вважає позивач.

Згідно приписів ч.1 ст.929 Цивільного Кодексу України (ЦК України) за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

2. Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

3. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Такі ж положення щодо змісту та суті договорів транспортного експедирування містяться у ст.316 Господарського Кодексу України (ГК України)

У статті першої Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» N 1955-IV (далі Закон N 1955-IV), який є спеціальним правовим актом, що регулює відносини транспортно-експедиторської діяльності, надано визначення термінів згідно яких:

транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування;

експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору;

перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов'язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником;

учасники транспортно-експедиторської діяльності - клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, об'єднання та спеціалізовані підприємства залізничного, авіаційного, автомобільного, річкового та морського транспорту, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів.

Згідно ст.2 вказаного Закону N 1955-IV його дія поширюється на відносини, що виникають при транспортному експедируванні вантажів усіма видами транспорту, крім трубопровідного.

Положення цього Закону поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

У ст.8 Закону N 1955-IV зазначено, що експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування та визначено, що транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України.

При цьому Експедитори за дорученням клієнтів:

забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України;

фрахтують національні, іноземні судна та залучають інші транспортні засоби і забезпечують їх подачу в порти, на залізничні станції, склади, термінали або інші об'єкти для своєчасного відправлення вантажів;

здійснюють роботи, пов'язані з прийманням, накопиченням, подрібненням, доробкою, сортуванням, складуванням, зберіганням, перевезенням вантажів;

ведуть облік надходження та відправлення вантажів з портів, залізничних станцій, складів, терміналів або інших об'єктів;

організовують охорону вантажів під час їх перевезення, перевалки та зберігання;

організовують експертизу вантажів;

здійснюють оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю;

надають в установленому законодавством порядку учасникам транспортно-експедиторської діяльності заявки на відправлення вантажів та наряди на відвантаження;

забезпечують виконання комплексу заходів з відправлення вантажів, що надійшли в некондиційному стані, з браком, у пошкодженій, неміцній, нестандартній упаковці або такій, що не відповідає вимогам перевізників;

здійснюють страхування вантажів та своєї відповідальності;

забезпечують підготовку та додаткове обладнання транспортних засобів і вантажів згідно з вимогами нормативно-правових актів щодо діяльності відповідного виду транспорту;

забезпечують оптимізацію руху матеріальних потоків від вантажовідправника до вантажоодержувача з метою досягнення мінімального рівня витрат;

здійснюють розрахунки з портами, транспортними організаціями за перевезення, перевалку, зберігання вантажів;

оформляють документи та організовують роботи відповідно до митних, карантинних та санітарних вимог;

надають підготовлений транспорт, який має додаткове обладнання згідно з вимогами, передбаченими законодавством;

надають інші допоміжні та супутні перевезенням транспортно-експедиторські послуги, що передбачені договором транспортного експедирування і не суперечать законодавству.

Згідно ст.9 Закону N 1955-IV перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Водночас згідно приписів ст. 908 ЦК України , перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі (ч.2).

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). (ч.3)

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу. (ч.4)

Господарський кодексом України також врегульовані відносини повязані з перевезенням вантажів.

Так ч. 1 ст. 306 ГК України встановлено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. (ч.2)

Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту. (ч.3)

Допоміжним видом діяльності, пов'язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція. (ч.4)

Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.(ч.5)

Відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.(ч..6)

Згідно приписів ч. 1 ст.307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.(ч.2)

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов'язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.(ч.3)

Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень.(ч.4)

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.(ч.5).

Аналіз вищезазначених правових норм надає можливість зробити висновки, що законодавець розмежував в окремі інститути послуги "перевезення" та "транспортне експедирування". Так, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується надати таку послугу - доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а за договором про транспортне експедирування - виконати роботу, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

При цьому згідно ст.2 Закону N 1955-IV перевізник може виконувати функції експедитора і у таких випадках на його відносини з замовником послуг розповсюджується дія цього Закону.

Змістовний аналіз вищевказаних правових норм у співвідношенні до умов укладеного між сторонами спору Договору та фактичних дій які повинен був виконувати та виконував (здійснював) позивач, як виконавець послуг, які (дії) підтверджуються наявними у справі належними та достатніми доказами, зокрема міжнародними автомобільними накладними (CMR), податковими накладними договорами «на організацію послуг перевозки», укладеними позивачем з третіми особами (а.с. 22-71 та а.с. 87-94, т. 2), надає суду апеляційної інстанції можливість зробити висновок, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором про транспортноекспедиційне обслуговування і позивач фактично надавав відповідачу послуги за цим Договором, як безпосередньо з перевезення вантажу так і з організації та забезпеченням цих перевезень, тобто здійснював згідно визначень Закону N 1955-IV транспортно-експедиторську діяльність.

Так обставина, що відповідач згідно його статутної діяльності сам міг надавати експедиторські послуги та фактично укладав договори з третіми особами про надання таких послуг, що підтверджується наявним у справі договорами відповідача з третіми особам, на що посилається відповідач в обґрунтування своєї позиції, на переконання суду апеляційної інстанції не впливає на правовідносини сторін за Договором, стягнення заборгованості за яким є предметом цього спору, оскільки відповідач згідно чинного законодавства мав право як самостійно здійснювати експедиторську діяльність так і укладати з іншими особами, зокрема з позивачем, договори на здійснення для нього (відповідача) такої діяльності, як для власних потреб, так для виконання взятих ним зобовязань перед третіми особами.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого, такого що не відповідає фактичним обставинам, висновку, що позивач надавав відповідачу за Договором лише послуги з перевезення і як наслідок, з урахуванням заяви відповідача, помилково застосував до цих відносин встановлений ст.258 ЦК України спеціальний (скорочений однорічний) строк позовної даності, тоді як до спірних відносин, що витікають з надання транспортно-експедиційних послуг слід застосовувати передбачений ст. 257 ЦК України загальний трьохрічний строк позовної давності, а цей строк позивач, з урахування виникнення в нього права на позов у липні-серпні 2013р. і звернення до суду з цим позовом 25.05.2015року, не пропустив.

Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні його позовних вимог з посиланням на пропуск ним строку позовної давності, а тому рішення місцевому суду підлягає скасуванню.

Водночас, як встановлено вище відповідач не сплатив позивачу за надані останнім за Договором послуги у встановлені строки і має заборгованість в розмірі 193 280, 00 грн.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Пунктом першим статті 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Враховуючи вищевикладене та вищезазначені правові норми суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсягу.

За таких обставин апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення місцевого суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог позивача в повному обсягу.

З урахуванням викладеного та приписів ст.49 ГПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 99,101-105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНСТРАНЗИТ" задовольнити.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 20.11.2015 р. по справі № 916/2127/15 скасувати.

3. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНСТРАНЗИТ" задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ ГРУПП" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНСТРАНЗИТ":

- 193 280 (сто девяносто три тисячі двісті вісімдесят) грн. 00 коп. боргу;

- 3865 (три тисячі вісімсот шістдесят пять) грн. 60 коп. - відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ ГРУПП" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНСТРАНЗИТ" 4252 (чотири тисячі двісті пятдесят дві) грн.. 16 коп. - відшкодування витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Зобовязати господарський суд Одеської області видати наказ відповідно до резолютивної частини цієї постанови з зазначенням у ньому всіх необхідних реквізитів сторін.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена, у двадцятиденний термін у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Суддя - доповідач: М.А. Мирошниченко

Судді: О.Л. Воронюк

ОСОБА_8