ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р. Справа № 921/742/15-г/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Михалюк О.В.

суддів Мельник Г.І.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Розагропродукт»

на ухвалу господарського суду Тернопільської області від 02.12.2015р. про відмову у задоволенні заяви ТзОВ «Розагропродукт» № 103 від 16.10.2015р. щодо поновлення строку на оскарження дій виконавчої служби

у справі № 921/742/15-г/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізон-Імпорт», м.Пологи Запорізької області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Розагропродукт», смт.Розівка Розівського району Запорізької області

про стягнення заборгованості в сумі 908 331,60 грн.,

з участю представників :

від скаржника не з»явився

від позивача ОСОБА_2

від органу ДВС не з»явився

В ході судового засідання представнику позивача права і обовязки, передбачені ст.22 ГПК України розяснені.

Відводів складу суду в порядку статті 20 Господарського процесуального кодексу України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у зв»язку із чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Скаржник належним чином був повідомлена про день та час слухання справи, однак повноважних представників в засідання не скерувала, в звязку з чим колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі доказами.

19.02.2016р. до Львівського апеляційного господарського суду поступило клопотання від скаржника (електронне повідомлення № 2 від 19.02.2016р.) про розгляд апеляційної скарги без участі повноваженого кредставника ТзОВ «Розагропродукт», зазначивши також про підтримання вимог апеляційної скарги в повному обсязі.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 02.12.2015р. у справі № 921/742/15-г/14 (суддя Руденко О.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізон-Імпорт», м.Пологи Запорізької області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Розагропродукт», смт.Розівка Розівського району Запорізької області про стягнення 908331,60 грн. заборгованості у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Розагропродукт» № 103 від 16.10.2015р. щодо поновлення строку на оскарження дій виконавчої служби відмовлено; скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Розагропродукт» № 103 від 16.10.2015р. в частині оскарження постанов Шевченківського Відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження ВП №48673598 від 08.09.2015р. про арешт коштів боржника за виконавчим провадженням № 48673598 від 08.09.2015р., про стягнення з боржника виконавчого збору за виконавчим провадженням № 48673598 від 15.09.2015р. залишено без розгляду у зв»язку з відмовою у поновленні строку на їх оскарження; в решті скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Розагропродукт» № 103 від 16.10.2015р. відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою скаржник Товариство з обмеженою відповідальністю «Розагропродукт» подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадану ухвалу, посилаючись, зокрема, на те, що вона є незаконна, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, в порушення статті 43 ГПК України господарський суд не вжив заходів, спрямованих на всебічне, повне і об»єктивне встановлення всіх обставин справи, оскільки, як зазначає скаржник, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізон-Імпорт» умисно вказав невірний адрес боржника, а саме м.Запоріжжя, вул.Пархоменка, 10, а старший державний виконавець Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ не скористалась наданими їй повноваженнями та не зобов»язала стягувача надати письмові документальні обгрунтування, які б свідчили про зміну юридичної та фактичної адреси боржника або знаходження майна боржника за цією адресою. Заперечується скаржником також висновок суду першої інстанції про те, що оскарження дій державного виконавця відділу ДВС до начальника даного відділу не перешкоджало ТзОВ «Розагропродукт» звернутись із відповідною вимогою до суду та скористатись належними йому правами у встановлені чинним процесуальним законодавством порядку та строки. Як зазначає скаржник, 09.09.2015р. на адресу Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ на ім»я начальника ДВС був скерований лист, в якому боржник вказував, що ТзОВ «Розагропродукт» знаходиться за юридичною адресою: Запорізька область, Розівський район, смт.Розівка, вул.Вокзальна, 14 та просив виконавче провадження за № 48673475 та за № 48673598 від 08.09.2015р. направити до управління юстиції за місцем реєстрації ТзОВ «Розагропродукт». На думку скаржника, вчасне та правильне реагування на даний лист щодо направлення виконавчих проваджень за належністю до іншого відділу ДВС не призвело б в майбутньому до порушення чинного законодавства, що регулює порядок виконавчого провадження.

Наводить скаржник і інші доводи, що є на його думку підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації "Правова Ліга" від 30.06.2015 року у справі № 75/2014 позов ТОВ "Бізон-Імпорт" задоволено частково та присуджено до стягнення із відповідача грошові кошти на загальну суму 713 268,00 грн.

За результатами розгляду заяви стягувача від 14.07.2015р., на примусове виконання зазначеного вище судового акту, господарським судом Тернопільської області, в порядку статей 122-7, 122-9, 122-11 Господарського процесуального кодексу України, видано відповідний наказ.

26.10.2015р. боржник звернувся до господарського суду із скаргою № 102 від 16.102015р., якою просив визнати бездіяльність начальника та дії відділу Шевченківського ДВС Запорізького міського управління юстиції неправомірними, скасувавши постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, арешт коштів боржника та про стягнення з останнього виконавчого збору, винесені в ході здійснення виконавчого провадження ВП № 48673598.

Одночасно із вказаною скаргою, ТОВ "Розагропродукт" подано заяву № 103 від 16.10.2015р. про відновлення пропущеного строку на оскарження дій та бездіяльності державної виконавчої служби.

За змістом 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

У порядку згаданої статті до господарських судів оскаржуються й дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби під час виконання рішень третейських судів, якщо виконавчі документи на примусове виконання таких рішень видано господарськими судами (розділ XIV1 ГПК) - п.9.1 Пленуму Вищого Господарського Суду України у постанові від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України".

Частиною 1 вищезазначеної норми права передбачено, що такі скарги можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Згідно до поданої скарги боржник просив:

- визнати бездіяльність начальника Шевченківського ВДВС Запорізького міського управління юстиції, щодо розгляду скарги ТОВ "Розагропродукт" від 21.09.2015р. неправомірною;

- визнати дії Відділу ДВС Шевченківського РУЮ у місті Запоріжжя, щодо виконання наказу господарського суду Тернопільської області по справі № 921/742/15-г/14 від 19.08.2015р. неправомірними;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 48673598 від 08.09.2015р.;

- скасувати постанову про арешт коштів боржника за виконавчим провадженням № 48673598 від 08.09.2015р.;

- скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору за виконавчим провадженням № 48673598 від 15.09.2015р.

Як вказує товариство у своїй скарзі, про відкриття виконавчого провадження з приводу примусового виконання наказу виданого у даній справі воно дізналось із постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 48673598 від 08.09.2015р., яка ним отримана 11.09.2015р.

В свою чергу, наданою операціоністом ПАТ КБ "ПриватБанк" того ж дня інформацією субєкту господарювання стало відомо про накладення арешту на його майно на підставі постанови № 48673598 від 08.09.2015р.

З огляду на дату підписання поданої на ім'я начальника ДВС скарги на дії старшого державного виконавця Поляхової Ю.С. № 89, у якій заявлено вимогу про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору за виконавчим провадженням № 48673598 від 15.09.2015р., про існування оскаржуваної постанови відповідач беззаперечно був обізнаний щонайменше 21.09.2015р.

Таким чином, 11.09.2015р. та 21.09.2015р. слід вважати моментом, коли боржнику стало відомо про винесення в процесі виконавчого провадження № 48673598 оспорюваних актів індивідуальної дій. А відтак, саме з вказаних дат розпочинається відлік встановленого ч.1 1212 ГПК України законодавцем процесуального строку.

Натомість, звернення із відповідною скаргою до господарського суду, згідно відмітки відділення поштового звязку, відбулось 16.10.2015р., що вказує на несвоєчасне її подання .

З точки зору законодавства, зокрема статті 53 ГПК України, відновлення та продовження процесуального строку можливе за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання. Тотожне, зазначено Вищим господарським судом України у п. 9.7. постанови Пленуму "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012р.

Згідно наданих Вищим господарським судом України роз'яснень, що викладені у п. 8 Інформаційного листа від 06.08.2008р. № 01-8/471 "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права (за матеріалами справ, розглянутих Верховним Судом України)", у застосуванні ч. 1 ст. 53 ГПК України господарський суд повинен у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин пропуску процесуального строку оцінити доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку. Тобто, клопотання про відновлення строку має бути підтверджене належними доказами у справі відповідно до вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України та оцінюватись відповідно до норм ст. 43 цього ж кодексу.

На переконання суду, поважними, можуть визнаватись лише обєктивно непереборні, незалежні від волевиявлення заявника обставини, повязані з істотними перешкодами та труднощами для вчинення процесуальних дій.

Однак, наведені товариством доводи, в розумінні Господарського процесуального кодексу, не можуть розцінюватись судом як належний та допустимий доказ поважності причин пропуску встановленого частиною 1 статті 121-2 ГПК України 10-тиденного строку.

Так, у частинах 1 та 2 статті 82 Закону України "Про виконавче провадження", законодавець встановив імперативну норму, за якою боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку .

Таким чином, оскарження господарським товариством дій органу ДВС у інший , ніж передбачений нормативно - правовими актами спосіб, на переконання суду, не може вважатись поважною причиною для відновлення процесуального строку.

І в будь - якому разі, немає жодної підстави вважати, що подання скарги на ім'я начальника ДВС, слугувало перешкодою чи спричинило труднощі, які унеможливили оскарження дій державного виконавця одночасно і в судовому порядку.

Аналогічні за змістом висновки з даного приводу висловлені і ВГСУ при розгляді спору у справі №14/490 (копія постанови від 03.09.2013 р. у справі).

Крім цього, судом вірно враховано, правову позицію Верховного Суду України висвітлену в п.2 постанови Пленуму № 14 від 26.12.2003р. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", за якою оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу або керівника вищого в порядку підлеглості органу цієї служби в передбачених Законом N 606-XIV випадках не може бути підставою для відмови у прийнятті скарги судом, оскільки на ці правовідносини поширюється юрисдикція суду (статті 55, 124 Конституції).

З наведеного слід констатувати, що оскарження дій державного виконавця відділу ДВС до начальника даного відділу не перешкоджало ТОВ "Розагропродукт" звернутися із відповідною вимогою до суду та скористатись належними йому правами у встановлені чинним процесуальним законодавством порядку та строки.

Жодних інших обставин, які б об'єктивно були непереборними, не залежали від волевиявлення відповідача та були пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для встановлення поважності причин пропуску строку скаржник суду не навів, як і не надав доказів на їх існування.

Не заслуговують на увагу і посилання субєкта господарювання на юридичну необізнаність, відсутність відповідного фахівця у товариства, необхідність звернення за допомогою з даного приводу до іншої області та потреба значного часу для вивчення відповідних документів та написання відповідної скарги. Адже, учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити наявність такої посади в товаристві як з числа своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами за місцезнаходженням юридичної особи.

Варто також вказати, що повноважні представники ТОВ "Розагропродукт" ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які діяли в межах розгляду даної скарги на підставі довіреності від 10.10.2015р. із терміном дії до 31.12.2015р., згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень здійснювали юридичний супровід справ їх довірителя ще з 2006 року (постанова Запорізького апеляційного господарського суду №26/305/06-8/128/07 від 12.07.2007р., довіреність від 22.06.2006р.) та у 2013 року (постанова ВГСУ №5011-3/7980-2012, довіреності від 11.03.2013р.), а також брали участь в ряді інших справ, зокрема, № 908/4681/14 (довіреність від 11.12.2014р.), № 908/4676/14 (довіреність від 19.01.2015р.), № 921/751/15-г/10 (довіреність від 03.08.2015р.), як представники господарського товариства.

Стягувачем долучена до матеріалів справи поряд із іншими, довіреність, що була видана ТОВ "Розагропродукт" на представництво його інтересів в господарському суді Тернопільської області зазначеними вище громадянами з 03.08.15 р. , з терміном її дії до 31.12.2015 р. ( копія у справі).

Наведеним у сукупності, спростовуються твердження відповідача щодо відсутності осіб, які здійснюють постійне представництво товариства в галузі права та вказує на бажання останнього надати суду неповну інформацію з даного приводу.

Слід також зазначити, що Харківським апеляційним господарським судом окремою ухвалою, винесеною по справі № 908/4681/14, боржника вже було зобовязано вжити необхідні заходи щодо усунення наявних недоліків у юридичному супроводі діяльності товариства.

Підсумовуючи наведене суд констатує, що підстави для відновлення пропущеного процесуального строку на оскарження постанов державного виконавця, винесених в ході виконання наказу №921/742/15-г/14 від 19.08.2015р. відсутні, а відтак суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні заяви боржника з даного приводу.

Згідно з п. 9.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 року, з наступними змінами та доповненнями, скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду. Відповідно до ст. 53 ГПК у разі відмови у відновленні пропущеного строку виноситься ухвала.

З огляду на викладене, скаргу ТОВ "Розагропродукт" № 102 від 16.102015р. в частині скасування постанов старшого державного виконавця Поляхової Ю.С. суд підставно залишив без розгляду.

Щодо решти вимог скарги слід зазначити наступне.

За вказівками ч.6 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби можуть бути оскаржені до керівництва органів державної виконавчої служби, якщо їх оскарження передбачено цим Законом.

Згідно вказівок ч.1, 2 даної статті, таким правом наділені стягувач та інші учасники виконавчого провадження.

Проте, такої можливості для боржника законодавцем не передбачено, а відтак, вказані дії товариством мали б бути вчинені виключно в судовому порядку.

За правилами ч. 8 названої норми права скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині шостій цієї статті, розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян".

Таким чином, на підставі ст. 5 Закону України "Про звернення громадян", у звязку з недодержання вимог щодо оформлення, звернення відповідача повернено заявнику в межах десяти днів від дня його надходження з відповідним роз'ясненням щодо можливості судового оскарження таких актів, дій чи бездіяльності.

Наведене підтверджується даними реєстру відправки простої кореспонденції по м. Запоріжжю та Україні, за якими постанова начальника відділу від 30.09.2015р. із супровідним листом Шевченківського ВДВС № 14053/6 від 30.01.2015р. направлені скаржнику 01.10.2015р. тобто, у встановлений законодавцем термін.

З огляду на встановлені нормативно - правовими актами строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового звязку, суд вважає, що в цій частині скарга боржником подана своєчасно, а відтак, підлягає розгляду по суті.

Водночас, через викладені вище обставини, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що дії начальника ДВС щодо розгляду скарги ТОВ "Розагропродукт" від 21.09.2015р. були правомірними та такими, що відповідають приписам чинного законодавства, а тому в цій частині скарги відмовлено.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржник не надав належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду, викладених в ухвалі господарського суду Тернопільської області від 02.12.2015р. у даній справі.

З огляду на все викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду Тернопільської області від 02.12.2015 року у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для її скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Судовий збір за перегляд ухвали господарського суду Тернопільської області від 02.12.2015 року у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.33,34,43,91,99,101-106 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Розагропродукт» - залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Тернопільської області від 02.12.2015р. у справі № 921/742/15-г/14 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи повернути господарському суду Тернопільської області.

6. Повний текст постанови складено « 22» лютого 2016р.

Головуючий суддя Михалюк О.В.

суддя Мельник Г.І.

суддя Якімець Г.Г.