РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2016Справа №910/31214/15

За позовомКомунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Маг-Груп»
простягнення 208514 грн. 59 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Глотова С.В. - представник за довіреністю № 155/1/03-101 від 12.01.2016.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

10.12.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маг-Груп» про стягнення 208514 грн. 59 коп., з яких 186184 грн. 57 коп. основного боргу, 4048 грн. 27 коп. 3% річних та 18281 грн. 75 коп. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України без достатньої правової підстави (без укладення договору оренди) фактично користувався нежилим приміщенням, загальною площею 93,5 кв.м., у будинку № 1/6, літера А', по вул. Фролівська, м. Київ, яке належить на праві господарського відання позивачу, у зв'язку з чим відповідач повинен сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 186184 грн. 57 коп. Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем свого обов'язку з оплати за фактичне користування нежилим приміщенням, загальною площею 93,5 кв.м., у будинку № 1/6, літера А', по вул. Фролівська, м. Київ за період з 01.04.2015 по 22.12.2015 позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4048 грн. 27 коп. та інфляційні втрати у розмірі 18281 грн. 75 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 порушено провадження у справі № 910/31214/15, розгляд справи призначено на 19.01.2016 (з урахуванням ухвали від 22.12.2015 про виправлення описки).

19.01.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких позивач зазначив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2015 у справі № 910/15674/16 виселено відповідача з нежилих приміщень, загальною площею 93,5 кв.м., у будинку № 1/6, літера А', по вул. Фролівська, м. Київ та 22.12.2015 державним виконавцем виселено Товариство з обмеженою відповідальністю «Маг-Груп» із вказаних приміщень, про що складено відповідний акт (копія долучена позивачем до матеріалів справи).

29.01.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивачем зазначив, що відповідач користувався приміщеннями позивача з 05.11.2014 по 22.12.2015 та, відповідно, за цей період позивачем було нараховано відшкодування за користування приміщенням без правової підстави. Позивач зазначив, що за період з 05.11.2014 по 31.03.2015 відшкодування за користування приміщенням без правової підстави була стягнута рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі № 910/9774/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2016, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 02.02.2016.

17.02.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких позивач зазначив, що сплачені відповідачем грошові кошти 15.10.2015, 05.11.2015 та 01.12.2015 (без зазначення чіткого призначення платежу) були зараховані позивачем в оплату поточних платежів, тобто, відповідно, за жовтень, листопад та грудень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2016, відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 19.02.2016.

Представник позивача у судовому засіданні 19.02.2016 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 19.02.2016 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 338.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 19.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1339 від 29.07.2011 внесено зміни до Додатку № 11 Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1112 від 10.12.2010 «Про питання організації управління районами в місті Києві», виклавши його в редакції, відповідно до якої на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» закріплені, зокрема, будинок № 1/6, літера А', по вул. Фролівська, м. Київ, загальною площею 1126,04 кв.м.

За актом № 1 приймання-передачі основних засобів від 31.10.2012 вказаний будинок передано на баланс Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (копія акту долучена позивачем до позовної заяви).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Відповідно до статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Відповідно до долученої позивачем до позовної заяви копії акту обстеження нежилих приміщень від 05.11.2014 встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Маг-Груп» фактично користувалося станом на 05.11.2014 нежилими приміщеннями, загальною площею 93,5 кв.м., на 1 та 2 поверхах у будинку № 1/6 літера А' по вул. Фролівська у місті Києві.

Вказаний акт складено представниками Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Маг-Груп».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2015, яке набрало законної сили 31.08.2015, позов Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маг-Груп» задоволено; виселено Товариство з обмеженою відповідальністю «Маг-Груп» з нежилих приміщень в будинку №1/6 літер А' на вул. Фролівській у місті Києві, площею 93,5 кв.м.; зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Маг-Груп» передати Комунальному підприємству «Київжитлоспецексплуатація» нежилі приміщення в будинку № 1/6 літер А' на вул. Фролівській у місті Києві, площею 93,5 кв.м.

Частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 р. № 8 передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Так, задовольняючи позовні вимоги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» у справі № 910/15674/15, суд дійшов висновку щодо протиправності перебування (без договору оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю «Маг-Груп» у нежилих приміщеннях, загальною площею 93,5 кв.м., у будинку 1/6, літера А', по вул. Фролівська, м. Київ, з огляду на що суд задовольнив позов Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю «Маг-Груп» із вказаних приміщень.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2015 у справі № 910/15674/15 видано накази, зокрема, наказ про виселення відповідача із вказаних нежилих приміщень.

Судом встановлено, що 22.12.2015 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві складено акт про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю «Маг-Груп» із нежилих приміщень, загальною площею 93,5 кв.м., у будинку 1/6, літера А', по вул. Фролівська, м. Київ (належним чином засвідчена копія акту долучена позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 19.01.2016).

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі № 910/9774/15, яке набрало законної сили 03.07.2015, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маг-Груп» на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» заборгованість зі сплати відшкодування за користування приміщенням без правової підстави за період з 05.11.2014 по 31.03.2015.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача суму відшкодування вартості користування без правової підстави приміщенням, загальною площею 95,3 кв.м., у будинку 1/6, літера А', по вул. Фролівська, м. Київ за період з 01.04.2015 по 22.12.2015 у розмірі 186184 грн. 57 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, відповідач безпідставно (без достатньої правової підстави) займав у період з 05.11.2014 по 22.12.2015 нежиле приміщення, загальною площею 95,3 кв.м., у будинку 1/6, літера А, по вул. Фролівська, м. Київ, яке належить на праві господарського відання позивачу, та був виселений із вказаного приміщення 22.12.2015, що підтверджується актом державного виконавця від 22.12.2015.

Згідно статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Тобто, відповідач безпідставно (без договору оренди) у вказаний період користувався нежилим приміщенням, загальною площею 95,3 кв.м., у будинку 1/6, літера А, по вул. Фролівська, м. Київ.

Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Згідно зі статтею 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Суд зазначає, що вказана стаття спрямована на реалізацію принципу реального виконання зобов'язання та визначає обов'язок набувача повернути безпідставно набуте майно в натурі. Це означає, що поверненню підлягає саме та індивідуально визначена річ, яку набув або зберіг набувач, або така ж кількість родових речей тієї ж якості.

Однак, якщо повернути безпідставно набуте майно в натурі неможливо (внаслідок його знищення, загублення або передачі його набувачем третій особі тощо), набувач зобов'язаний відшкодувати потерпілому вартість такого майна.

Суд зазначає, що майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Враховуючи положення статті 190 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що майном, яке набув відповідач без достатньої правової підстави, було саме право користування нежилим приміщенням, загальною площею 95,3 кв.м., у будинку 1/6, літера А, по вул. Фролівська, м. Київ, яке належить позивачу на праві господарського відання.

Водночас, враховуючи, що право користування (майно) неможливо повернути внатурі, відповідач, відповідно до положень статті 1213 Цивільного кодексу України, зобов'язаний відшкодувати позивачу вартість такого майна.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у зв'язку з безпідставним збереженням відповідачем майна, а саме права користування (речового права) нежилим приміщенням, загальною площею 93,5 кв.м., у будинку № 1/6, літера А', по вул. Фролівська, м. Київ, яке належить позивачу на праві господарського відання, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу вартість користування вказаним майном, оскільки відповідно до статті 1213 Цивільного кодексу України, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість.

Судом встановлено, що за період з 01.04.2015 по 22.12.2015 позивачем нараховано суму відшкодування за користування приміщенням без правової підстави у загальному розмірі 183170 грн. 16 коп. (без ПДВ), а саме: грошові кошти у розмірі 18468 грн. 02 коп. за квітень 2015 року (без ПДВ); грошові кошти у розмірі 21053 грн. 54 коп. за травень 2015 року (без ПДВ); грошові кошти у розмірі 21516 грн. 72 коп. за червень 2015 року (без ПДВ); грошові кошти у розмірі 21602 грн. 79 коп. за липень 2015 року (без ПДВ); грошові кошти у розмірі 21386 грн. 76 коп. за серпень 2015 року (без ПДВ); грошові кошти у розмірі 21215 грн. 67 коп. за вересень 2015 року (без ПДВ); грошові кошти у розмірі 21703 грн. 63 коп. за жовтень 2015 року (без ПДВ); грошові кошти у розмірі 21421 грн. 48 коп. за листопад 2015 року (без ПДВ) та грошові кошти у розмірі 14801 грн. 55 коп. за грудень 2015 року (без ПДВ), що відображено у долучених позивачем до матеріалів справи довідках нарахувань та надходжень платежів від Товариства з обмеженою відповідальністю «Маг-Груп».

При цьому, судом встановлено, що розрахунок вказаних сум відшкодувань за фактичне користування нежилим приміщенням, загальною площею 93,5 кв.м., у будинку № 1/6, літера А', по вул. Фролівська, м. Київ позивач здійснював на підставі Методики розрахунку, затвердженої рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250, в якій зазначено, що у разі оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна розмір орендної плати визначається за формулою: Опл = Вп * Сор, де Опл - річна орендна плата без ПДВ; Вп - вартість орендованого майна згідно з висновком про вартість; Сор - орендна ставка, визначена згідно з таблицею 2 (відповідно до таблиці 2 Методики за розміщення офісних приміщень розмір орендної ставки становить 15%).

Детальні розрахунки визначення розміру плати за фактичне користування відповідачем нежилим приміщенням, загальною площею 93,5 кв.м., у будинку № 1/6, літера А', по вул. Фролівська, м. Київ долучені позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 29.01.2016.

Крім того, судом встановлено, що позивачем було нараховано відповідачу вартість з компенсації витрат за користування земельною ділянкою, на якій розташовано об'єкт оренди (яка визначається виходячи з фактичних витрат підприємства), за період з квітня 2015 року по грудень 2015 року у загальному розмірі 2297 грн. 95 коп. (без ПДВ), а саме: грошові кошти у розмірі 264 грн. 82 коп. за квітень 2015 року (без ПДВ); грошові кошти у розмірі 264 грн. 82 коп. за травень 2015 року (без ПДВ); грошові кошти у розмірі 264 грн. 82 коп. за червень 2015 року (без ПДВ); грошові кошти у розмірі 264 грн. 82 коп. за липень 2015 року (без ПДВ); грошові кошти у розмірі 264 грн. 82 коп. за серпень 2015 року (без ПДВ); грошові кошти у розмірі 264 грн. 82 коп. за вересень 2015 року (без ПДВ); грошові кошти у розмірі 264 грн. 82 коп. за жовтень 2015 року (без ПДВ); грошові кошти у розмірі 264 грн. 82 коп. за листопад 2015 року (без ПДВ) та грошові кошти у розмірі 179 грн. 39 коп. за грудень 2015 року (без ПДВ), що відображено у долучених позивачем до матеріалів справи довідках нарахувань та надходжень платежів від Товариства з обмеженою відповідальністю «Маг-Груп».

Детальні розрахунки визначення розміру компенсації витрат за користування земельною ділянкою, на якій розташовано приміщення, за період з квітня 2015 року по грудень 2015 долучені позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 29.01.2016.

Відповідно до п. 6.4 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва орендар за користування об'єктом оренди сплачує орендну плату, витрати підприємства-балансоутримувача на утримання орендованого майна та інші платежі, зазначені у підпункті 6.5 цього Положення, незалежно від результатів господарської діяльності.

Згідно з п. 6.5 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва крім орендної плати орендар сплачує: податки та збори у розмірах та порядку, визначених законодавством України; компенсацію витрат підприємств-балансоутримувачів за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, та плату за комунальні послуги відповідно до договору, який укладається між орендарем та підприємством-балансоутримувачем або відповідними особами, що надають такі послуги, а у разі встановлення орендної плати у розмірі 1 гривня на рік, експлуатаційні витрати підприємства-балансоутримувача відповідно до договору, який укладається між орендарем та підприємством-балансоутримувачем; послуги страховика.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку в обґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку сум відшкодування за фактичне користування без правової підстави нежилим приміщенням, загальною площею 93,5 кв.м., у будинку № 1/6, літера А', по вул. Фролівська, м. Київ та розрахунку компенсації витрат за користування земельною ділянкою, на якій розташовано приміщення за період з квітня 2015 року по грудень 2015, з огляду на що приймає вказані розрахунки позивача у якості належного та допустимого доказу визначення вартості безпідставно набутого відповідачем майна (відповідно до статті 1213 Цивільного кодексу України).

Таким чином, враховуючи загальний розмір відшкодування за фактичне користування приміщенням за період з квітня по грудень 2015 року, що становить 183170 грн. 16 коп. (без ПДВ), та загальний розмір компенсації витрат за користування земельною ділянкою, на якій розташовано приміщення, за період з квітня по грудень 2015, що становить 2297 грн. 95 коп. (без ПДВ), суд дійшов висновку, що загальний розмір сум відшкодування за фактичне користування відповідачем нежилим приміщенням, загальною площею 93,5 кв.м., у будинку № 1/6, літера А', по вул. Фролівська, м. Київ, за період з квітня 2015 року по грудень 2015 року становить 185468 грн. 11 коп., що разом з ПДВ становить 222561 грн. 70 коп.

Судом встановлено, що відповідач не у повному обсязі відшкодував позивачу вартість фактичного користування приміщеннями за період з квітня по грудень 2015 року (по 22.12.2015), сплативши грошові кошти у загальному розмірі 38400 грн. 00 коп., що підтверджується долученими позивачем до матеріалів 19.01.2016 та 17.02.2016 справи копіями банківських виписок з рахунку позивача, з яких вбачається, що 15.10.2015 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 8400 грн. 00 коп. (призначення платежу - оплата Товариства з обмеженою відповідальністю «Маг-Груп» за оренду приміщень); 05.11.2015 - грошові кошти у розмірі 10000 грн. 00 коп. (призначення платежу - за користування приміщенням за адресою вул. Фролівська, 1/6 літ. А'); 01.12.2015 - грошові кошти у розмірі 20000 грн. 00 коп. (призначення платежу - за користування приміщенням за адресою вул. Фролівська, 1/6 А').

17.02.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких позивач зазначив, що сплачені відповідачем грошові кошти 15.10.2015, 05.11.2015 та 01.12.2015 (без зазначення чіткого призначення платежу) були зараховані позивачем в оплату поточних платежів, тобто, відповідно, за жовтень, листопад та грудень.

Однак, суд зазначає, що враховуючи відсутність чіткого призначення платежу (без вказівки на конкретний місяць, за який сплачується платіж, а також без зазначення, що оплата здійснюється в рахунок погашення боргу, присудженого до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі № 910/9774/15), сплачені відповідачем грошові кошти у загальному розмірі 38400 грн. 00 коп. слід зараховувати в погашення найдавнішої заборгованості, тобто з квітня 2015 року, що не суперечить Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22.

Таким чином, враховуючи, що загальний розмір грошових коштів (сум відшкодування вартості), які відповідач повинен був сплатити за безпідставне користування майном за період з 01.04.2015 року по 22.12.2015 року, становить 222561 грн. 70 коп., та беручи до уваги розмір сплачених відповідачем грошових коштів у сумі 38400 грн. 00 коп. (без зазначення чіткого призначення платежу), суд дійшов висновку, що у відповідача виникла заборгованість з відшкодування вартості фактичного користування приміщенням у розмірі 184161 грн. 70 коп., що не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 184161 грн. 70 коп.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маг-Груп» суми відшкодування у розмірі 186184 грн. 57 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 184161 грн. 70 коп.

Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем свого обов'язку з відшкодування вартості фактичного користування нежилим приміщенням, загальною площею 93,5 кв.м., у будинку № 1/6, літера А', по вул. Фролівська, м. Київ за період з 01.04.2015 по 22.12.2015 позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4048 грн. 27 коп. та інфляційні втрати у розмірі 18281 грн. 75 коп.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Суд зазначає, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12.

Відповідно до п. 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14 грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Однак, суд зазначає, що правовідносини, які виникли у зв'язку з обов'язком відповідача відшкодувати вартість фактичного користування нежилим приміщенням, загальною площею 93,5 кв.м., у будинку № 1/6, літера А', по вул. Фролівська, м. Київ, за період з квітня 2015 року по грудень 2015 року не є грошовим зобов'язанням, тобто не передбачають здійснення оплати як зустрічного обов'язку, а є правовідносинами, які виникають у зв'язку обов'язком відповідача саме відшкодувати вартість безпідставно набутого відповідачем майна (права користування вказаним нежилим приміщенням) на підставі статті 1213 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до правової позиції, викладеної у п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14 обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Таким чином, ті зобов'язання з відшкодування вартості майнових прав (користування приміщенням), які виникли у відповідача у зв'язку з безпідставним користуванням майном, що належить позивачу на праві господарського відання, не є за своєю правовою природою грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд зазначає, що обов'язок з відшкодування вартості майна відповідно до статті 1213 Цивільного кодексу України у відповідача виникає саме у зв'язку із користуванням майном без достатньої правової підстави, однак сума такого відшкодування визначається саме за рішенням суду з урахуванням вищевикладеної методики розрахунку.

З огляду на вищевикладене, суд відмовляє Комунальному підприємству «Київжитлоспецексплуатація» у задоволенні позову в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маг-Груп» про стягнення 3% річних у розмірі 4048 грн. 27 коп. та інфляційних втрат у розмірі 18281 грн. 75 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маг-Груп» (02068, м. Київ, вул. Тростянецька, буд. 4/2, офіс 3-А; ідентифікаційний код: 38703278) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 51-А; ідентифікаційний код: 03366500) грошові кошти у розмірі 184161 (сто вісімдесят чотири тисячі сто шістдесят одна) грн. 70 коп. та судовий збір у розмірі 2762 (дві тисячі сімсот шістдесят дві) грн. 43 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 24.02.2016

Суддя І.М. Отрош