ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" лютого 2016 р. Справа № 918/1405/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М., розглянувши матеріали справи за позовом: Публічного акціонерного товариства «Рівнеобленерго»

до відповідача: Демидівської селищної ради

про визнання рішення неправомірним і його скасування та визнання договору оренди землі поновленим

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 30 грудня 2015 року);

Від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 11 січня 2016 року);

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Рівнеобленерго» звернулось до господарського суду Рівненської області з позовом до Демидівської селищної ради про визнання рішення неправомірним і його скасування та визнання договору оренди землі поновленим.

Позовні вимоги аргументовані наступним.

30 листопада 2006 року між ЗАТ «Ей-І-Ес Рівнеенерго» правонаступником якого є ПАТ «Рівнеобленерго» (далі позивач, товариство) та Демидівською селищною радою (далі відповідач, селищна рада) укладено договір оренди землі, у відповідності до якого товариство прийняло в строкове платне користування частку земельних ділянок для розміщення та обслуговування обєктів транспортування та розподілу електроенергії, які знаходяться в межах населеного пункту Демидівської селищної ради Демидівського району, Рівненської області.

Згідно з пунктом 7 договору оренди землі, договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Позивач зазначив, що фактично, договірні відносини між сторонами продовжуються. Товариство постійно користується земельними ділянками, що були передані по договоруоренди землі по даний час, та щомісячно сплачує відповідачу обумовлену договором орендну плату. Протягом періоду з 13 грудня 2011 року по червень 2015 року відповідач приймав обумовлену договором орендну плату, не ставив питання про вилучення з користування товариства зазначених земельних ділянок та не перешкоджав у здійснені користування ними.

08 червня 2015 року на адресу позивача надійшов лист вх. № 3619 від 08.06.2015 року, яким товариство повідомлялось про наявність рішення селищної ради № 622 від 21 травня 2014 року про припинення договору оренди та передання земельних ділянок у землі запасу.

Відповідач, як на підставу прийняття спірного рішення, посилається на припинення права користування товариства на земельні ділянки, що були предметом договору оренди землі. Однак, на думку товариства, таке рішення органу місцевого самоврядування прийнято без врахування норм пункту 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» щодо автоматичного поновлення договору оренди.

Отже, на думку позивача, рішення селищної ради № 622 від 21 травня 2014 року про припинення договору оренди та передання земельних ділянок у землі запасу є незаконним і таким, що порушує права позивача, як законного користувача цієї земельної ділянки.

Враховуючи викладене позивач просить суд:

- Визнати незаконним та скасувати рішення селищної ради № 622 від 21.05.2014 року про припинення договору оренди з товариством та передання земельних ділянок у землі запасу;

- Визнати поновленим на 5 річний термін договір оренди землі від 30 листопада 2006 року укладений між товариством та селищною радою, що зареєстрований у Демидівському районному відділі ДЗК, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 13 грудня 2006 року за № 04.06.592.00004.

Ухвалою суду від 18 грудня 2015 року судом порушено провадження у справі № 918/1405/15.

12 січня 2016 року відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 66-67), відповідно до змісту якої відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до вимог товариства щодо визнання незаконним і скасування рішення селищної ради № 622 від 21 травня 2014 року та визнання договору оренди землі від 30 листопада 2006 року поновленим, та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 12 січня 2016 року розгляд справи відкладено на 28 січня 2016 року.

28 січня 2016 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву відповідно до змісту якого відповідач позовні вимоги не визнає (а.с. 187-192). При цьому, відповідач посилається на те, що позивачем порушено строк протягом якого орендар повинен направити письмове повідомлення орендодавцю про намір скористатися переважним правом поновлення дії договору оренди. Відповідач також стверджує, що 01.02.2012 направляв позивачу лист про заперечення у поновленні договору оренди, а відповідно до рішення селищної ради № 285 від 06.07.2012 позивачу відмовлено у поновленні договору оренди землі шляхом укладання додаткової угоди. Вказує на те, що у звязку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» та внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» змінився порядок проведення реєстрації права на земельну ділянку. Оскільки термін оренди закінчився, то договір оренди був знятий з обліку станом на 01.01.2012. Відповідач також вказував на те, що позивачем порушено пункт 11 договору оренди, відповідно до якого «розмір орендної плати переглядається у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, у тому числі внаслідок інфляції, в інших випадках, передбачених законом».

28 січня 2016 року в судовому засіданні оголошувалась перерва до 04 лютого 2016 року.

Ухвалою суду від 04 лютого 2016 року розгляд справи відкладено до 17 лютого 2016 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність копій документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

18 липня 2003 року селищною радою прийнято рішення № 100 «Про вилучення та передачу земельних ділянок в оренду ВАТ «Ей-І-Ес Рівнеенерго» в межах населених пунктів на території Демидівської селищної ради» (а.с. 19) у відповідності до якого, зокрема вирішено:

- Передати ділянки забудованих земель під обєктами енергетики в межах смт. Демидівка, сіл Дубляни, Лішня ВАТ «Ей-І-Ес Рівнеенерго» в оренду терміном на 5 років для розміщення та експлуатації обєктів транспортування і розподілу електроенергії до користувачів загальною площею 0,2642 га, в тому числі: під трансформаторними підстанціями 0.0595 га; під опорами ліній електропередач 0,2047 га.

- Зобовязати ВАТ «Ей-І-Ес Рівнеенерго» укласти договір оренди земельних ділянок.

30 листопада 2006 року між товариством, як орендарем, та селищною радою, як орендодавцем, укладено договір оренди землі (надалі - договір), у відповідності до предмету якого орендар прийняв в строкове платне користування частку земельних ділянок для розміщення та обслуговування обєктів транспортування та розподілу електроенергії, які знаходяться в межах населеного пункту Демидівської селищної ради Демидівського району, Рівненської області (а.с. 10-17).

Договір оренди землі зареєстрований у Демидівському районному відділі ДЗК, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 13 грудня 2006 року за № 04.06.592.00004.

Відповідно до пункту 7 договору, вказаний договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до пункту 38 договору, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Пунктами 31-33 договору передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо змін умов договору спір розвязується в судовому порядку.

Дія договору припиняється зокрема у раз закінчення строку, на який його було укладено.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за:

- взаємною згодою сторін;

- рішенням суду на вимогу однієї із сторін.

Враховуючи положення пунктів 7, 38 договору, вказаний договір укладено строком на 5 років з моменту підписання та державної реєстрації, тобто з 13 грудня 2006 року відповідно до 13 грудня 2011 року.

За актом приймання передачі земельної ділянки до вказаного договору від 15.12.2006, селищна рада, як орендодавець, передала а товариство, як орендар, прийняло земельну ділянку в межах населених пунктів Демидівської селищної ради площею 2,2642 га (а.с. 18).

Судом встановлено та досліджено наступну хронологію листування сторін, що повязане зі спірними питаннями закінчення/поновлення дії договору оренди та прийняття рішень селищною радою.

Відповідно до рішення селищної ради № 168 від 25.10.2011 вирішено внести зміни в договір оренди землі (збільшивши орендну плату відповідно до нової грошової оцінки земель смт. Демидівка), який заключний між селищною радою та товариством, згідно з додатковою угодою; товариству укласти додаткові угоди до договору оренди протягом 3 місяців від дня прийняття рішення; зобовязано селищного голову заключити додаткову угоду з юридичною особою (а.с. 225).

Доказів укладення сторонами додаткових угод суду не надано.

Листом № 2-7/698 від 17 листопада 2011 року (а.с. 47) селищна рада повідомила позивача, що у звязку з закінченням дії договору оренди і поновленням грошової оцінки земель смт. Демидівка збільшилась орендна плата за землю. Відповідно до рішення № 168 від 25 жовтня 2011 року підготовлено додаткову угоду до договору оренди землі. У звязку з вказаним позивачу запропоновано звернутися до відповідача для підписання додаткової угоди. Зі змісту даного листа судом встановлено, що даним листом відповідач повідомляв позивача про свій намір продовжити дію договору оренди та про підготовку відповідної додаткової угоди з урахуванням нової грошової оцінки землі. Водночас вказаний лист не містить заперечень про поновлення договору. За твердженням позивача проект додаткової угоди, про який йдеться в листі, товариству не надсилались, відповідно до змісту самого листа відповідачем пропонувалось позивачу отримати проекти додаткових угод в селищній раді, проте такі додаткові угоди так і не були надані позивачу. В матеріалах справи відсутні докази надання/направлення позивачу проектів додаткових угод про які йшлося у даному листі відповідача.

У відповідь на вказаний лист, товариство своїм листом № 3824 від 19 грудня 2011 року (а.с. 48), який був адресований в.о. голови селищної ради, повідомило відповідача, що для укладання додаткової угоди до договору оренди землі, у звязку із закінченням терміну його дії, товариство просить надати дозвіл про поновлення договору на таких самих умовах та на такий саме термін, згідно з вимогами земельного законодавства (стаття 33 ЗУ «Про оренду землі»). Позивач також просив вказати в рішенні відсоток орендної плати від нормативної грошової оцінки земель. Після отримання вищезазначеного рішення, товариство підготує у 3-х примірниках додаткову угоду до договору оренди землі, проведе роботу по його підписанню двома сторонами та направить в Управління Держкомзему у Демидівському районі для створення державної реєстрації, згідно чинного законодавства.

На думку суду, у вказаному листі позивач висловив намір на продовження користування земельними ділянками та на поновлення договору на тих самих умовах з урахуванням нової оцінки земельних ділянок. З примірника листа, що наданий суду встановлено, що на ньому міститься резолюція голови селищної ради ОСОБА_3 «прошу надіслати рішення», що вказує про згоду відповідача з позицією позивача та про намір поновити дію договору оренди.

Суд констатує, що за період з 13 грудня 2011 року по 13 січня 2012 року відповідачем не було повідомлено позивача про намір припинити дію договору оренди.

01 лютого 2012 року відповідачем направлено позивачу лист № 2-7/60 (а.с.217), відповідно до змісту якого селищна рада зазначає, що у звязку із закінченням договору оренди, прийнято рішення сесії селищної ради № 218 від 17.01.2012 року згідно з яким товариству дано дозвіл на складання технічної документації щодо складання нового договору оренди. На період виготовлення нового договору, відповідач просив позивача укласти тимчасовий договір оренди. Вказаний лист не містить заперечення про поновлення договору оренди з позивачем, та на думку суду не може вважатись таким, що повідомляє позивача про наявність у відповідача заперечень про поновлення дії договору.

Рішенням селищної ради від 17.01.2012 № 218, надано дозвіл на складання технічної документації щодо надання частки земельних ділянок товариству в оренду терміном на 5 років для розміщення та обслуговування обєктів транспортування і розподілу електроенергії та встановлено орендну плату за земельні ділянки в розмірі 12 відсотків від нормативної грошової оцінки. Зобовязано товариство заключити з селищним головою протягом 3 місяців від дня прийняття рішення договір оренди та замовити виготовлення технічної документації землевпорядних органах (а.с. 218).

Доказів укладення сторонами нового договору оренди або тимчасового договору суду не надано.

Відповідно до рішення відповідача від 06.07.2012 № 285 (а.с. 215), селищна рада, розглянувши лист товариства про поновлення договору оренди, у звязку із закінченням терміну його дії, враховуючи рішення № 218 від 17.01.2012 р., вирішила відмовити товариству у поновленні договору оренди землі шляхом укладання додаткової угоди; рішення № 218 від 17 січня 2012 року селищної ради «Про надання дозволу на складання технічної документації щодо надання земельних ділянок в оренду» залишити без змін.

20.07.2012 року відповідач направив позивачу лист № 2-7/300 (а.с. 214), у якому повідомляв товариство про порядок реєстрації додаткової угоди про поновлення договору. Крім того, у вказаному листі відповідач наголошує позивачу про те, що орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором (за 30 днів) до закінчення строку дії договору, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (стаття 33 Закону України «Про оренду землі»). Повідомляє також позивачу, що термін дії договору оренди землі між селищною радою та товариством закінчився 13.12.2011 р., лист від товариства про поновлення договору оренди надійшов в селищну раду пізніше вказаного терміну 23.12.2011 р. Зазначає, що позивачу необхідно виготовити новий договір оренди, а на період виготовлення нового договору укласти тимчасовий договір.

Зміст вказаного листа, містить посилання на рішення селищної ради від 06.07.2012 № 285, що пояснює який саме випадок поновлення договору шляхом укладення додаткової угоди відображений в рішенні. Зі змісту рішення від 06.07.2012 № 285 та змісту листа відповідача № 2-7/300 від 20.07.2012 року слідує, що відповідач приймав рішення та вів листування з огляду на той випадок поновлення договору, який передбачає переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, за умови повідомлення ним орендодавця у строк встановлений договором, але не пізніше ніж за місяць до закінчення строку договору. Такі випадки поновлення договору оренди землі врегульовано частинами 1- 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі». Водночас, приймаючи наведені рішення та ведучи листування з позивачем, відповідач не взяв до уваги частину 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», якою унормовано випадки автоматичного поновлення договору оренди землі.

Так, відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі», в редакції, що діяла у період з 13 грудня 2011 року по 13 січня 2012 року визначено наступні варіанти поновлення договору оренди землі.

1 варіант: По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

2 варіант: У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Наведеною статтею також визначено, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Як пояснили представники сторін, ні позивач, ні відповідач не звертались до суду з позовами про оскарження відмови чи зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі.

У листі від 26.02.2013 № 2-7/108 (а.с. 213) адресованому голові правління товариства відповідач зазначив, що у звязку із закінченням терміну дії договору оренди на земельні ділянки площею 0,2642 га, які були надані для задоволення суспільних потреб в послугах електроенергії і зняттям його з обліку селищна рада повідомляє позивача, що останньому необхідно виготовити новий договір оренди. Водночас, зазначений лист не містить заперечення про поновлення договору. Докази направлення або вручення позивачу примірника цього листа в матеріалах справи відсутні.

Продовжуючи листування з позивачем селищна рада у листі від 28.03.2014 № 2-7/153 (а.с. 208) рекомендувала товариству звернутися в селищну раду з клопотанням про відведення земельної ділянки, додавши до клопотання нотаріально посвідчені копії статуту, свідоцтва про реєстрацію, документи на обєкти нерухомого майна. Доказів направленя позивачу ціього листа суду не подано.

Разом з тим, позивач у своїх поясненнях наголошує, що він не звертався до відповідача з клопотанням про виготовлення технічної документації, а тому відповідач перевищив свої повноваження та безпідставно прийняв рішення про виготовлення технічної документації.

У відповідності до частин 2, 3 статті 123 Земельного кодексу України ( в редакції від 22.12.2011, що діяла на момент прийняття такого рішення відповідачем) встановлювалось, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Але, за твердженням товариства, воно не зверталось до селищної ради з таким клопотанням, а відповідач самостійно ініціював таке рішення. Доказів зворотного сторони суду не надали.

Суд також відмічає, що товариство доводило свою позицію щодо поновлення дії договору оренди землі до селищної ради. Зокрема, у листі позивача від 07.06.2012 №14/2367, який був отриманий відповідачем 11.06.2012 (а.с. 216), товариство зазначило, що у звязку із закінченням строку дії договору оренди землі під енергообєктами, позивач звертався до відповідача щодо надання рішення про поновлення договору оренди землі шляхом укладання додаткової угоди, що передбачено статтею 33 Закону України «Про оренду землі». У свою чергу селищна рада надсилає товариству рішення від 17.01.2012 р № 218 про надання дозволу на складання технічної документації щодо надання земельних ділянок в оренду, що суперечить положенням статті 33 Закону України «Про оренду землі». Товариство наголошувало у вказаному листі, що воно не має потреби у виготовленні технічної документації, оскільки така документація вже розроблялась на підставі рішення селищної ради від 18.07.2003 року № 100. У вказаному листі товариство також висловило намір врахувати нову нормативну оцінку орендованих земельних ділянок при укладенні додаткової угоди про поновлення договору оренди.

Крім того, в матеріалах справи наявний лист товариства № 25/2747 від 14 травня 2015 року (а.с. 203-204), згідно з яким позивач повідомив відповідача, що оскільки з моменту укладення договору оренди землі у 2006 року по даний час товариство продовжує користуватись земельними ділянками на яких як були встановлені так і перебувають на даний час обєкти інженерних мереж товариства, та селищною радою не було направлено лист-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі протягом одного місяця з моменту закінчення строку дії договору, то договір оренди є поновленим на такий самий строк згідно положень статті 33 Закону України «Про оренду землі». Враховуючи викладене, станом на даний момент товариство має поновлений договір оренди землі з відповідачем, тому наявні всі правові підстави для укладення додаткової угоди про оформлення такого поновлення та внесення змін в частині розміру орендної плати. Вказаним листом позивач направив на адресу відповідача також три примірники додаткової угоди до договору оренди землі.

У відповідь на вказаний лист, Демідівська селищна рада своїм листом від 29 травня 2015 року повідомила позивача, що договір оренди землі знятий з обліку станом на 01 січня 2012 року у зв'язку з закінченням терміну оренди (а.с. 52).

Згідно з рішенням Демидівської селищної ради № 622 від 21 травня 2014 року договір оренди землі від 13 грудня 2006 року припинено і земельну ділянку передано у землі запасу (а.с. 54).

З наведеного листування сторін, а також з вказаних рішень відповідача судом встановлено, що позивач неодноразово повідомляв відповідачу свої наміри продовжити дію договору оренди землі, в тому числі повідомляв відповідача, що на його думку, договір автоматично поновлено внаслідок того, що мали місце фактичні обставини передбачені частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі». Позивач незмінно підтримував свою позицію, та посилався на норми законодавства, що регулюють поновлення договору, а саме статтю 33 ЗУ «Про оренду землі», яка одним з варіантів поновлення договору оренди землі передбачає випадки автоматичного поновлення такого договору.

Натомість відповідач, не надіславши заперечення орендарю, як того вимагає стаття 33 Закону України «Про оренду землі», залишив поза своєю увагою можливість автоматичного поновлення дії договору за умови продовження користування товариством орендованою земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди. У своїх рішеннях та листуванні з позивачем відповідач не був послідовний та висловлював суперечливі позиції. Разом з тим, відповідач не звертався в судовому порядку для спонукання позивача укласти додаткову угоду до договору оренди, не оскаржував ймовірне зволікання чи бездіяльність товариства.

Крім того, на думку суду, саме формулювання спірного рішення селищної ради від 21.05.2014 № 622 свідчить про фактичне визнання відповідачем поновленим договору оренди до прийняття цього рішення, оскільки до прийняття спірного рішення відповідач не висловлював заперечення проти поновлення договору оренди та не приймав відповідних рішень. Вирішивши припинити договір оренди землі 21.05.2014 селищна рада таким чином висловила позицію про відсутність обставин, що підтверджували б припинення досліджуваного договору оренди землі до прийняття спірного рішення, оскільки припинення дії договору в силу умов самого договору або положень законодавства не потребує прийняття рішення про припинення договору оренди землі.

Така непослідовність відповідача призвела до прийняття незаконного рішення.

Разом з тим, дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 759 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до статті 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Обєкти оренди землі згідно статті 3 Закону України «Про оренду землі», є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі», встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як уже зазначалось судом, статтею 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час закінчення строку дії досліджуваного договору оренди землі) передбачено можливість автоматичного поновлення договору оренди по закінченню строку його дії. Для такого автоматичного поновлення необхідною є наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користуватись виділеною йому земельною ділянкою після закінчення строку дії договору; орендар продовжує належним чином виконувати свої обовязки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору.

Відповідно до розяснень наведених у пункті 2.17 постанови пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17 травня 2011 року № 6, у вирішенні спорів, повязаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності з 12.03.2011). Частиною шостою зазначеної статті передбачено, що договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і за відсутності протягом місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі. Відтак господарським судам у вирішенні відповідних спорів необхідно зясовувати, зокрема, чи повідомляв орендар орендодавця у встановленому порядку про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та чи заперечував орендодавець у строк, визначений законом, проти поновлення договору. Разом з тим судам слід враховувати, що до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція закону, яка була чинною на дату, з якої виникло переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки. При цьому, якщо відповідні правовідносини виникли між сторонами до внесення змін Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (набрав чинності з 12.03.2011) до статті 33 Закону України «Про оренду землі», судам слід брати до уваги, що попередня редакція зазначеної статті Закону України «Про оренду землі» не передбачала автоматичного поновлення договорів оренди землі. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності повязувалася з наявністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України наведеної у справі № 6-219цс14, частина 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» є самостійною підставою саме пролонгації договору оренди і ніяким чином не повязана з переважним правом на укладення договору оренди на новий строк. Частина 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» чітко встановлює юридичні факти необхідні для такого поновлення договору оренди та не містить вимоги щодо обовязку орендаря (позивача) повідомляти орендодавця (відповідача) про намір пролонгувати договір оренди. Така пролонгація залежить лише від волі орендодавця, який зобовязаний протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди направити лист-повідомлення, у разі за наявності заперечення щодо поновлення договору оренди землі.

Також, згідно з висновками Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 355 Цивільного процесуального кодексу України, за I півріччя 2015 року, слідує, що частиною 6 статті 33 Закону «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Встановивши факт належного виконання орендарем умов договору оренди; дотримання ним строків та процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк; ненадіслання орендодавцем у встановлений законом строк відмови у поновленні договору на новий строк; укладення орендодавцем договору оренди з іншим орендодавцем на таких самих умовах, які запропоновані попереднім орендарем; продовження використання ним земельної ділянки після закінчення строку дії договору, суд на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі» дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк та порушення цього права у звязку з укладенням орендодавцем договору оренди з іншим орендарем (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 25 лютого 2015 р. у справах № 6-219цс14, 6-10цс15; від 18 березня 2015 р. у справах № 6-3цс15, 6-4цс15).

У частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Слід зазначити, що позивач після закінчення строку дії договору оренди землі продовжував користуватись орендованими земельними ділянками. В підтвердження користування обєктом оренди після закінчення строку дії договору оренди позивач наддав суду докази приймання відповідачем орендної плати від позивача (а.с. 20-46), а також докази розміщення та обслуговування обєктів електроенергетики на орендованих земельних ділянках (а.с. 89-186). Будь-яких доказів щодо неналежного виконання умов договору оренди відповідач суду не надав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач (орендар) продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, в свою чергу орендодавець (відповідач) не надав суду доказів того, що протягом одного місяця після закінчення строку договору направляв на адресу орендаря листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, відтак спірний договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Разом з тим, як було зазначено вище, 21.05.2014 відповідачем було прийнято рішення № 622 «Про припинення договору оренди землі з ЗАТ «Ей-І-Ес Рівнеобленерго», відповідно до змісту якого селищна рада вирішила припинити договір оренди землі укладений між селищною радою та товариством у звязку із закінченням строку, земельну ділянку право користування якою припинено передано в землі запасу селищної ради.

Про наявність такого рішення, як зазначає позивач, йому стало відомо з листа від 29 травня 2015 року.

Відповідно до статті 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт або правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У разі прийняття органом державної влади або органом місцевого самоврядування акта, що не відповідає законодавству, і порушує права чи законні інтереси субєкта господарювання, останній відповідно до статті 20 цього Кодексу має право звернутися до суду із заявою про визнання такого акта недійсним (частина 2 статті 249 Господарського кодексу України, далі ГК України).

Відповідно до статті 20 ГК України, кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених субєктів захищаються шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших субєктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

Відповідно до пунктів 2, 10 частини 2 статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За замістом статті 93 Земельного кодексу України (далі ЗК України), право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним обєднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Згідно зі статтею 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі:

закінчення строку, на який його було укладено;

викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;

смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;

ліквідації юридичної особи - орендаря;

відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем;

набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці;

припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відтак, враховуючи ті обставини, що договір оренди від 30 листопада 2006 року укладений між ПАТ «Рівнеобленеого» та Демидівською селищною радою поновлено на тих самих умовах, які були передбачені договором., суд приходить до висновку, що рішення Демидівської селищної ради № 622 «Про припинення договору оренди землі з ЗАТ «Ей-І-Ес Рівнеобленерго» суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси позивача, є незаконним, а відтак таким, що підлягає скасуванню.

Щодо поданого відзиву відповідачу суд вважає за необхідне зазначити, що надані відповідачем докази не підтверджують відмову від продовження дії договору як того вимагає стаття 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки відповідачем не повідомлено позивача протягом місяця про відмову від продовження дії договору. Сторонами не заперечено, що станом на час прийняття спірного рішення позивач користувався наданими в оренду земельними ділянками та сплачував орендну плату.

Відповідач також зазначає, що 01 лютого 2012 року селищною радою було направлено заперечення у поновленні договору оренди, проте з таким твердженням суд погодитись не може, оскільки, з вказаного листа слідує, що відповідач лише констатував факт закінчення строку дії договору оренди встановленого пунктом 7 договору, будь-яких заперечень щодо продовження дії договору як це встановлено статтею 33 Закону України «Про оренду землі». Відповідач не заявив заперечення, а лише зазначив про надання дозволу на складання технічної документації щодо складання нового договору оренди.

Суд також наголошує, що зміна порядку реєстрації договорів оренди земельних ділянок не може впливати на існуючі правовідносини сторін, що склались на підставі попередньо укладеного та поновленого договору оренди землі.

Відносно зміни вартості оцінки землі та необхідної наступної зміни орендної плати суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до розяснень наведених у пункті 2.19 постанови пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17 травня 2011 року № 6, у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку. Згідно зі статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У визначених законом випадках застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Судам слід враховувати, що розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам частини першої статті 15, статті 21 Закону України «Про оренду землі». Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. При цьому надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обовязком позивача, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 ГК України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору. Якщо зі зміною граничного розміру орендної плати таку ж зміну до договору оренди в установленому законом порядку не внесено, то застосуванню підлягає відповідна умова договору.

Щодо застосування строків позовної давності слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Наслідки спливу позовної давності передбачені статтею 267 ЦК України.

Особа, яка виконала зобовязання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За замістом статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що договір оренди продовжено на тих же умовах в порядку встановленому статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

В обґрунтування поданої заяви про застосування строків позовної давності відповідач посилається на те, що своїм листом від 01 лютого 2012 року відповідач направляв позивачу лист про заперечення пролонгації дії договору оренди, а отже саме з цього часу позивач знав про заперечення відповідача проти поновлення договору.

Проте, з тексту вказаного листа судом не встановлено будь-яких заперечень щодо пролонгації договору оренди. Відтак суд зазначає, що листом на який послався відповідач у своїй заяві про застосування строків позовної давності не підтверджується заперечення відповідача щодо пролонгації дії договору оренди, а лише констатується факт закінчення строку його дії встановленого пунктом 7 договору оренди.

Суд погоджується з твердженням позивача, що порушенням права на поновлення договору та права оренди земельної ділянки є спроби вилучення чи фактичне вилучення ділянок, укладення договорів оренди на ті самі обєкти з іншими субєктами, прийняття рішень про припинення договору оренди або вилучення земельних ділянок, тобто дії чи події, які свідчать або можуть свідчити про реальне припинення чи загрозу припинення користування землею за поновленим договором оренди.

Крім того, до прийняття спірного рішення відповідач постійно отримував і приймав від позивача орендну плату чим висловлював згоду з продовженням фактичного користування позивачем орендованою земельною ділянкою та по-суті вчиняв дії, що повязуються статтею 264 ЦК України із перериванням перебігу позовної давності.

Відтак в задоволенні заяви про застосування строків позовної давності слід відмовити.

Судом взято до уваги також ті обставини, що позивач є постачальником електричної енергії та здійснює свою діяльність з метою задоволення електроенергетичних потреб споживачів, а припинення договірних правовідносин між позивачем та відповідачем призведе до негативних наслідків. Разом з тим, визнання поновленим договору оренди землі надасть змогу позивачу забезпечувати постачання населення електроенергією відповідно до його договірних зобовязань, та встановить починаючи з 2011 року правовий режим користування позивачем орендованої земельною ділянкою.

З огляду на таке, судом враховано розяснення наведені у пункті 4.7 постанови пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17 травня 2011 року № 6.

Розглядаючи справи зі спорів, предметом яких є землі, надані в установленому законом порядку у власність або в користування для розміщення, будівництва і експлуатації обєктів з виробництва і передачі електричної та теплової енергії, обєктів альтернативної енергетики та обєктів технологічної інфраструктури обєктів енергетики (землі енергетики), суди мають враховувати спеціальні законодавчі приписи, викладені, зокрема, в Законах України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних обєктів», «Про електроенергетику», «Про альтернативні джерела енергії», «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», «Про порядок прийняття рішень про розміщення, проектування, будівництво ядерних установок і обєктів, призначених для поводження з радіоактивними відходами, які мають загальнодержавне значення».

Так, статтею 3 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних обєктів» визначено принципи регулювання земельних відносин у галузі енергетики, серед яких - визнання пріоритету потреб суспільної необхідності на землі енергетики над потребами приватної власності на землю інших осіб.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних обєктів», земельні ділянки державної та комунальної власності надаються у власність і користування (у тому числі в оренду) для потреб енергетики за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень та в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Об'єкти передачі електричної енергії можуть розміщуватися на земельних ділянках усіх категорій земель без зміни їх цільового призначення.

Особи, на користь яких встановлені обмеження щодо використання земель у межах охоронних та інших зон обєктів енергетики, повинні вимагати від власників і користувачів земельних ділянок дотримання таких обмежень та обтяжень. Спори щодо порядку використання земель у межах охоронних та інших зон об'єктів енергетики вирішуються в судовому порядку відповідно до закону (частини 4,5 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних обєктів»).

Норми наведеного Закону також передбачають особливості регулювання правовідносин щодо таких земельних ділянок. Такі особливості полягають у особливому статусі земельних ділянок та обєктів електропостачання розташованих на них, а також спеціальному режимі користування вказаними земельними ділянками, що включає в себе ряд обмежень та зобовязань для власників таких земельних ділянок, в тому числі у випадках, коли повноваження власника земельних ділянок, на яких розміщені обєкти електроенергетики здійснюються органом місцевого самоврядування. При цьому, Закон наголошує, що власники земельних ділянок, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування повинні вживати заходів щодо охорони об'єктів енергетики та дотримання встановлених обмежень та обтяжень у використанні земель у межах спеціальних зон, передбачених документацією із землеустрою; у межах своєї компетенції сприяють підприємствам у забезпеченні виконання вимог цього Закону. Положення, що містять відповідні спонукання наведені зокрема у статтях 25, 34 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних обєктів».

Згідно зі статтею 43 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності до статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

В силу вимог статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, положення норм статей 32, 33, 34, 43 ГПК України, та оцінюючи усі докази, які містяться у матеріалах справи у сукупності, господарський суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судовий збір на підставі частини 1 статті 49 ГПК України, покладається на відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 43, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати Рішення Демидівської селищної ради № 622 від 21.05.2014 року про припинення договору оренди з ЗАТ "Ей-І-Ес Рівнеенерго" та передання земельних ділянок у землі запасу.

3. Визнати поновленим на 5 річний термін договір оренди землі від 30 листопада 2006 року укладений між ПАТ "Рівнеобленерго" та Демидівською селищною радою Демидівського району, Рівненської області, що зареєстрований у Демидівському районному відділі ДЗК, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 13 грудня 2006 року за №04.06.592.00004.

4. Стягнути з Демидівської селищної ради (35200, Рівненська область, Демидівський район, селище міського типу Демидівка, вул. Миру, 21, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" (33013, місто Рівне, вул. Князя Володимира, 71, ) 2 436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. 00 коп. судового збору.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

повне рішення складено 22 лютого 2016 року

Суддя Качур А.М.