ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016 року Справа № 904/4951/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дмитренко Г.К.- доповідач

суддів: Виноградник О.М., Джихур О.В.

при секретарі: Ситниковій М.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №14-138 від 13.05.14, представник;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність № 03 від 05.01.2016 р.;

розглянувши апеляційні скарги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Новомосковський трубний завод" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2015 року у справі № 904/4951/15

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Новомосковський трубний завод", м. Новомосковськ Дніпропетровської області

про стягнення1 992127 грн. 49 коп.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 09.02.2016 року по 18.02.2016 року (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2015 року (головуючий суддя Мілєва І.В., судді: Золотарьова Я.С., Ярошенко В.І.) з публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Новомосковський трубний завод" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" стягнуто 1559649 грн. 97 коп., у тому числі 1082469 грн. 36 коп. інфляційних втрат, 34579 грн. 37 коп. 3 % річних, 261875 грн. 84 коп. пені, 180725 грн. 40 коп. 7% штрафу та 37093 грн. 41 коп. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 189464 грн. 41 коп. пені та 241615 грн. 91 коп. 7% штрафу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Не погоджуючись з рішенням суду, публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Новомосковський трубний завод" також подало апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення скасувати в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 706209 грн. 20 коп. та 142 грн. 23 коп. 3% річних, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, та неповне зясування обставин , що мають значення для справи.

Публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Новомосковський трубний завод" у відзиві на апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" просить в її задоволенні відмовити, а рішення господарського суду в частині зменшення неустойки (пені, штрафу) залишити без змін.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у відзиві на апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Новомосковський трубний завод" просить в її задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг, розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

27.12.2013 року між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та публічним акціонерним товариством "Інтерпайп Новомосковський трубний завод" (покупець) було укладено договір купівлі продажу природного газу № 182/14-ПР, за п.1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб (п. 1.2. договору).

Продавець передає покупцеві з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року газ обсягом до 4500,0 тис. куб.м. (п. 2.1. договору).

Приймання передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання передачі газу (п. 3.3. договору).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4. договору).

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. договору).

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором (п. 7.1 договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014р. і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. договору).

На виконання умов договору позивачем протягом вересня-грудня 2014 року було поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 6712867 грн. 72 коп., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими їх печатками актами приймання-передачі природного газу:

- від 30.09.2014 року на суму 155734 грн. 15 коп.;

- від 31.10.2014 року на суму 523686 грн. 28 коп.;

- від 30.11.2014 року на суму 1730461 грн. 61 коп.;

- від 31.12.2014 року на суму 4302985 грн. 68 коп. (а.с. 23-26).

Позивач зазначає, що відповідач за природний газ розрахувався, але з порушенням строку, передбаченого договором, тому публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", звертаючись з позовною заявою, просило стягнути 1992127 грн. 49 коп., з яких: 1082836 грн. 22 коп. інфляційні втрати, 451340 грн. 25 коп. пеня, 35609 грн. 71 коп. 3 % річних, 422341 грн. 31 коп. 7% штрафу.

Частинами 1,7 ст. 193 Господарського кодексу України унормовано, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За визначенням, наведеним у ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разi порушення зобов'язання настають правовi наслiдки, встановленi договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

Відповідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України унормовано, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В силу частини 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього договору, він повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

У рішенні господарського суду зазначено, що «згідно п.6.1 договору купівлі-продажу природного газу від 27.12.2013 року № 182/14 остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Отже початковою датою прострочення є 15 число, а не 14, як вказано у розрахунку».

Статтею 253 Цивільного кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У відповідності з ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що за постачанням газу, проведеним у листопаді 2014 року, оплата мала бути здійснена до 14.12.2014 року включно, що припадав на неділю (вихідний день), тому, з урахуванням положень ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України, останнім днем строку оплати є перший за ним робочий день, тобто понеділок 15.12.2014 року. Відтак початком нарахування пені за прострочку оплати за поставлений у листопаді 2014 року природний газ слід вважати 16.12.2014 року, у звязку з чим сума пені за період з 16.12.2014 року по 12.03.2015 року складатиме 142703 грн. 82 коп.

Як вірно вказано господарським судом, позивачем при складанні розрахунку суми позову не враховано п.1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, де зазначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

За таких обставин загальна сума пені, що підлягає стягненню, дорівнює 435132 грн. 25 коп.

Відповідно розрахунку позивача сума 7% штрафу, нарахованого згідно п.7.2 договору, складає 422341 грн. 31 коп.

На підставі клопотання публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Новомосковський трубний завод", викладеного у відзиві на позовну заяву, судом першої інстанції зменшено суми пені і штрафу на 40%.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Колегія суддів вважає, що в даному випадку судом першої інстанції враховано інтереси сторін та правомірно зменшено суму пені та штрафу на 40%.

Відповідно письмових пояснень відповідача від 21.08.2015 року публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Новомосковський трубний завод" перебуває у скрутному фінансовому стані, зокрема через те, що 60% ринку збуту продукції припадало на територію Російської Федерації. На теперішній час споживачі, які перебувають на території Російської Федерації, відмовились від продукції товариства.

Відповідач зазначає, що товариство змушене скорочувати чисельність працівників. Так, у відповідності до наказу від 01.12.2014 року № 740 (а.с. 85-86) було скорочено 193,5 штатні одиниці. Як наслідок, значну кількість працівників було звільнено, а невжиття таких заходів призвело б до неможливості сплачувати заробітну плату.

На підтвердження збитковості підприємства публічним акціонерним товариством "Інтерпайп Новомосковський трубний завод" надано звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за перший квартал 2015 року, згідно якого збиток відповідача за звітний період склав 182986 тис. грн. (а.с. 82-83). Відповідно балансу (звіт про фінансовий стан) на 31.03.2015 року поточна кредиторська заборгованість публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Новомосковський трубний завод" за товари, роботи та послуги за цей період становила 366732 тис. грн. (а.с. 80-81).

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не враховано інтереси публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та не взято до уваги негативні наслідки, спричинені позивачу простроченням виконання зобовязання відповідачем.

З такими доводами позивача колегія суддів не погоджується з огляду на те, що позивачем не надано жодного доказу в підтвердження свого скрутного фінансового становища.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ч.1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що у 2015 році через невиконання зобовязань контрагентами збиток компанії склав більше 62 млрд. грн. Однак публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не надано жодних фінансових та бухгалтерських документів, зокрема, баланс (звіт про фінансовий стан підприємства), звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід), що характеризують його фінансовий стан.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи інтереси обох сторін, і те, що публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Новомосковський трубний завод" повністю розрахувалось з позивачем за спожитий у спірному періоді природний газ, про що свідчать наявні у справі копії банківських виписок (а.с. 64-71), а також виходячи з принципу справедливості та розумності, судом першої інстанції обґрунтовано зменшено суми пені і 7% штрафу, нарахованих за порушення відповідачем грошового зобовязання, на 40%.

Судова колегія відзначає, що зменшуючи суму 7% штрафу на 40% господарський суд припустився помилки у визначенні належної до стягнення суми, у звязку з чим ця сума фактично дорівнює 253404 грн. 79 коп.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При здійсненні перевірки розрахунку 3% річних господарським судом залишено поза увагою, що за постачанням, проведеним у листопаді 2014 року, оплату мало бути здійснено в строк до 14.12.2014 року, яке було вихідним днем - неділя, тому, з урахуванням приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, останнім днем строку є перший за ним робочий день, тобто в даному випадку 15.12.2014 року (понеділок), і відповідно прострочення в оплаті почалось з 16.12.2015 року. Отже, простроченням за постачанням, здійсненим у листопаді 2014 року, є період з 16.12.2014 року по 12.03.2015 року (87 днів), тоді як судом першої інстанції 3% річних стягнуто за період з 15.12.2014 року по 12.03.2015 року (88 днів), що призвело до безпідставного стягнення 142 грн. 23 коп.

Як розяснено у п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При здійсненні перерахунку інфляційних втрат господарським судом не враховано, що початком нарахування інфляційних втрат є місяць, наступний за місяцем, в якому мав бути здійснений платіж, та не взято до уваги те, що індекс інфляції застосовується в середньому за місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому мав бути здійснений платіж. Між тим, позивачем в розрахунку інфляційних втрат по кожному місяцю було взято суму боргу на початок місяця, а не на кінець місяця, тобто при обчисленні втрат від інфляції публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" визначено невірні періоди.

Так, у вересні 2014 року здійснено постачання природного газу на суму 155734 грн. 15 коп., строк оплати до 14.10.2014 року включно. Оплату проведено 17.10.2014 року, тобто прострочення становило 2 дні. Оскільки інфляційні втрати повинні розраховуватись виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому мав бути здійснений платіж, то нарахування позивачем інфляційних втрат за жовтень 2014 року є безпідставним.

У жовтні 2014 року здійснено постачання газу на суму 523686 грн. 28 коп., строк оплати до 14.11.2014 року включно. Оплату проведено 20.10.2014 року (444954 грн. 72 коп.) і 02.12.2014 року (78731 грн. 56 коп.). Інфляційні втрати повинні розраховуватись виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому мав бути здійснений платіж, тобто з суми 78731 грн. 56 коп., та починаючи з грудня 2014 року. Відтак нарахування позивачем втрат від інфляції за листопад 2014 року є необґрунтованим.

У листопаді 2014 року здійснено постачання газу на суму 1730461 грн. 61 коп., строк оплати до 14.12.2014 року включно, оплату проведено 13.03.2015 року. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції має визначатись виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому мав бути здійснений платіж. Отже в даному випадку втрати від інфляції слід нараховувати починаючи з січня 2015 року. Проте нарахування інфляційних втрат позивачем проведено за грудень 2014 року - лютий 2015 року. В такому випадку нарахування інфляційних втрат за грудень 2014 року є невірним.

У грудні 2014 року здійснено постачання природного газу на суму 4302985 грн. 68 коп., строк оплати до 14.01.2015 року включно. Оплату проведено 18.03.2015 року. Інфляційні втрати повинні розраховуватись починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, та визначаються виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому мав бути здійснений платіж , тобто в даному випадку нарахування мають проводитись за лютий 2015 року березень 2015 року. Відтак нарахування позивачем інфляційних втрат за січень 2015 року є помилковим.

Таким чином, позивачем безпідставно нараховані інфляційні втрати за постачаннями вересня-жовтня 2014 року, а також неправильно визначено період нарахування інфляційних втрат за постачан нями, які мали місце у листопаді - грудні 2014 року.

Зважаючи на викладене, господарським судом неправомірно стягнуто з відповідача інфляційні втрати в сумі 216856 грн. 46 коп.

З урахуванням викладеного з публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Новомосковський трубний завод" підлягають стягненню 865612 грн. 90 коп. втрат від інфляції, 34437 грн. 14 коп. річних, 261079 грн. 35 коп. пені, 253404 грн. 79 коп. 7% штрафу.

Контррозрахунки 3% річних та інфляційних втрат надавались відповідачем до суду першої інстанції 25.09.2015 року разом з відповідними поясненнями (а.с. 134-136), але їм не надано належної правової оцінки, а мотивувальна частина рішення взагалі не містить відповідного обґрунтування, з яких підстав ці розрахунки не прийняті до уваги.

Відповідно до ст. 4-7 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а згідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Господарським судом при прийнятті рішення не враховано зазначених вище обставин та неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ст.ст. 254, 625 Цивільного кодексу України, що потягло за собою неправильне вирішення справи в частині визначення належних до стягнення сум.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Новомосковський трубний завод" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2015 року у справі № 904/4951/15 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Стягнути з публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Новомосковський трубний завод", м. Новомосковськ Дніпропетровської області на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ 865612 грн. 90 коп. втрат від інфляції, 34437 грн. 14 коп. річних, 261079 грн. 35 коп. пені, 253404 грн. 79 коп. 7% штрафу і 35150 грн. 47 коп. судового збору, видавши наказ.

В решті позову відмовити».

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на користь публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Новомосковський трубний завод", м. Новомосковськ Дніпропетровської області 4355 грн. 90 коп. судового збору за подання апеляційної скарги, видавши наказ.

Виконання цієї постанови доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Головуючий суддя Г.К. Дмитренко

Суддя О.М. Виноградник

Суддя О.В. Джихур

повний текст постанови виготовлений 19.02.16р.