РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016Справа №910/31145/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Піденкомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Піденкомбанк»
доПублічного акціонерного товариства «Вернум Банк»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю «Люкс-Інфо»
простягнення 17 026 315,11 грн.
за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Вернум Банк»
доПублічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Піденкомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Піденкомбанк»
пропереведення права вимоги та визнання припиненим зобов'язання
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом:Хоменко Г.В.
від відповідача за первісним позовом:Тиліпський Д.В., Степаненко О.М.
від третьої особи:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Піденкомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Піденкомбанк» (надалі - ПАТ КБ «Піденкомбанк») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Вернум Банк» (надалі - ПАТ «Вернум Банк») про стягнення 17 026 315,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежним чином виконані зобов'язання з повернення суми депозиту та сплати процентів за користування ним на підставі генерального договору №291209 від 29.12.2009 р. та угоди про розміщення міжбанківського депозиту, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 17 026 315,11 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 13.01.2016 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.01.2016 р. розгляд справи відкладено на 27.01.2016 р.

Судове засідання 27.01.2016 р. не відбулося та було перенесено на 10.02.2016 р.

27.01.2016 р. представником ПАТ «Вернум Банк» до канцелярії суду подано зустрічний позов до ПАТ КБ «Піденкомбанк» про переведення права вимоги та визнання припиненим зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.01.2016 р. прийнято для спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов ПАТ «Вернум Банк» до ПАТ КБ «Південкомбанк» про переведення права вимоги та визнання припиненим зобов'язання.

10.02.2016 р. в судовому засіданні представником позивача за первісним позовом було подано заяву про відвід судді Босого В.П. у зв'язку із його упередженістю при розгляді даної справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.02.2016 р. в задоволенні заяви представника позивача за первісним про відвід судді Босого В.П. було відмовлено в зв'язку з його необґрунтованістю.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.02.2016 р. продовжено розгляд справи на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 24.02.2016 р. у зв'язку із неявкою третьої особи та неподанням витребуваних доказів.

24.02.2016 р. через канцелярію суду представником позивача за первісним позовом було подано письмові пояснення по справі.

У зв'язку з надходженням письмових пояснень та нових доказів по справі ухвалою господарського суду міста Києва від 24.02.2016 р. у справі оголошено перерву до 25.02.2016 р.

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання з'явилася, надала пояснення по суті спору, позовні вимоги за первісним позовом підтримала, позов просила задовольнити повністю, а в задоволенні зустрічного позову просила відмовити в повному обсязі.

В судове засідання представники відповідача за первісним позовом з'явилися, надали пояснення по суті спору, проти задоволення первісного позову заперечували, просили залишити його без задоволення, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, через канцелярію подав клопотання про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні 13.01.2016 р. складався протокол, а в судових засіданнях 10.02.2016 р., 24.02.2016 р. та 25.02.2016 р. здійснювалася фіксація судового процесу технічними засобами згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується первісний позов та зустрічний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2009 р. між ПАТ «Діапазон-Максимум Банк» (сторона 1, відповідач) та ПАТ КБ «Південкомбанк» (сторона 2, позивач) було укладено генеральний договір №291209 про загальні умови і порядок проведення міжбанківських операцій (надалі - «Генеральний договір»).

Відповідно до п. 1.1 Генерального договору предметом цього договору є порядок укладання сторонами угод на проведення міжбанківських операцій і загальні умови їх виконання.

ПАТ «Вернум Банк» є правонаступником ПАТ «Діапазон-Максимум Банк», оскільки 08.08.2013 р. відбулася державна реєстрація змін найменування банку, а саме: найменування ПАТ «Діапазон-Максимум Банк» було змінено на ПАТ «Вернум Банк» та відповідно до п. 1.2 Статуту в новій редакції ПАТ «Вернум Банк» є правонаступником усіх прав а обов'язків ПАТ «Діапазон-Максимум Банк».

За змістом п. 5.1 Генерального договору укладення угод відповідно до цього Генерального договору відбувається шляхом визначення умов у кожному конкретному випадку шляхом проведення переговорів між дилерами сторін за допомогою системи REUTERS DEALING, по телефону або іншими узгодженими засобами зв'язку та обміну відповідними Підтвердженнями по телексу, системі S.W.I.F.T. або електронній пошту НБУ, з урахуванням п.5.4.5 та частини 3 пункту 5.6.3 цього Генерального договору.

Відповідно до п.п. 5.2.1-5.2.5 Генерального договору сторони надають одна одній термінові міжбанківські кредити («МБК»), міжбанківські депозити («МБД») у національній валюті, вільноконвертованій валюті та обмежено-конвертованій валюті. При наявності тимчасово вільних грошових ресурсів, або при потребі в їх придбанні, зацікавлена сторона, за цим генеральним договором повідомляє про це іншу сторону, з метою узгодження умов угоди. При переговорах сторони домовляються про наступні істотні умови угоди: сума і валюта угоди: дата і час видачі МБК (МБД); дата і час повернення МБК (МБД); процентна ставка: платіжні інструкції надання і повернення коштів: умови забезпечення МБК (МБД). Після узгодження умов угоди згідно з п. 5.2.3 сторони протягом того ж робочого дня обмінюються підтвердженнями (МТ 320). Угода вважається укладеною з моменту здійснення такого обміну. Кредитор виконує платіж тільки після одержання підтвердження, оформленого згідно п. 5.2.5 цього генерального договору. Якщо датою постачання коштів є дата укладання угоди, підтвердження повинно бути направлене не пізніше 16-00 (за київським часом). Підтвердження повинно містити: посилання на реєстраційний номер угоди; найменування сторін, що домовилися, (або S.W.I.F.T. код); дату укладання угоди; суму і валюту угоди; дати надання і повернення кредиту/депозиту; проценту ставку; суму процентів, що виплачуються; платіжні інструкції із зазначенням повних реквізитів сторін; особливі умови і примітки (у разі потреби), у тому числі граничний час надання/повернення коштів, умови забезпечення; посилання на номер та дату цього генерального договору.

Пунктом 5.2.6 Генерального договору встановлено, що сторони домовилися, що підтвердження, оформлені відповідно до пункту 5.2.5 цього Генерального договору, є юридично значущими і використовуються сторонами як докази при розгляді суперечок. Зміна умов угоди відбувається в порядку, встановленому цим генеральним договором для їх укладання, крім випадків і порядку, встановлених п. 5.2.15 цього Генерального договору.

За змістом п. 5.2.7 Генерального договору проценти за користування депозитом нараховуються за період з дня, наступного за днем надання депозиту по день, який передує дню повернення депозиту або списанню з рахунка на інших підставах.

В той самий день, тобто 15.05.2014 р. в рамках Генеральної угоди шляхом обміну телексними підтвердженнями формату МТ320 від 15.05.2014 р. (ref. 1505/РС/ММ7 та ref.140515/000068644) позивачем було розміщено у відповідача грошові кошти в розмірі 17 000 000,00 грн. (сімнадцять мільйонів гривень 00 копійок) на умовах Договору міжбанківського депозиту від 15.05.2014р. (далі - Договір депозиту-1), з кінцевим строком їх повернення до 15.07.2014 р. та сплатою процентів за користування ними в розмірі 0,10 % річних (надалі - Договір депозиту-1).

15.05.2014 р. в рамках Генеральної Угоди шляхом обміну телексними підтвердженнями формату МТ320 від 15.05.2014 р. (ref. 1505/PC/MM5 та ref. 140515/000068643) Відповідачем було розміщено грошові кошти в розмірі 2 000 000,00 (два мільйони) доларів США 00 центів у Позивача на умовах Договору міжбанківського депозиту від 15.05.2014р. (далі - Договір депозиту-2), з кінцевим строком їх повернення до 15.07.2014 р. та сплатою процентів за користування ними у розмірі 338,89 доларів США.

15.05.2014 р. з метою забезпечення виконання Договору депозиту-2 між відповідачем (заставодержатель) та позивачем (заставодавець) було укладено договір застави №1505/PC/MM5/Z (надалі - «Договір застави») відповідно до умов якого заставодавець передав в заставу заставодержателю майнове право вимоги, що виникло на підставі договору про надання міжбанківського депозиту від 15.05.2014 р., який діє в рамках Генерального договору, та на підставі телексних підтверджень формату МТ 320 від 15.05.2014 р. (ref. 1505/PC/MM7 та ref. 140515/000068644), укладеному між сторонами, а саме: право вимоги повернення депозиту в сумі 17 000 000,00 грн., що належить заставодавцю на момент укладання цього договору, та за яким він виступає вкладником.

Відповідно до п. 1.2 Договору застави предмет застави забезпечує виконання заставодавцем умов та зобов'язань по Договору депозиту-2.

Постановою Правління Національного банку України від 23.05.2014 № 305 «Про віднесення ПАТ «КБ «Південкомбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 26.05.2014 № 37 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» та розпочата процедура виведення ПАТ КБ «Південкомбанк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 26.05.2014 по 25.08.2014.

15.07.2014 р. відповідач звернувся до позивача за допомогою системи SWIFT з повідомленням № МТ299, яким фактично ініціював повернення коштів в розмірі 2 000 000,00 доларів США для подальшого їх зарахування на рахунок відповідача. Позивачем вказане повідомлення виконане не було.

29.07.2014 р. листом №802 відповідач звернувся до позивача з вимогою про повернення коштів за змістом якого вказував на існування заборгованості останнього за Договором депозиту-2 з повернення депозитних коштів, сплаті відсотків за користування таким коштами та сплаті пені за прострочення по поверненню депозитних коштів у загальному розмірі 2 030 338,89 доларів США, а також вказував на звернення стягнення на заставне майно згідно Договору застави у випадку невиконання позивачем даної вимоги. Вказана вимога також не булла виконана з боку позивача.

Відповідно до п.7.1 Генерального договору за невиконання чи неналежне виконання умов угод, укладених на підставі цього Генерального договору, сторони зобов'язалися нести відповідальність у вигляді пені та відшкодування збитків, заподіяних протилежній стороні, відповідно до чинного законодавства України. За несвоєчасне нарахування коштів (цілком або частково), винна сторона сплачує постраждалій стороні пеню в розмірі: по операціям у ВКВ та ОКВ - 0,1% від не перерахованої суми за кожний календарний день прострочення згідно п.7.2. Генерального договору.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, складеного станом на 29.07.2014 р., загальна заборгованість позивача за Договором депозиту -2 складає: 2 030 338,89 доларів США (два мільйони тридцять тисяч триста тридцять вісім доларів США 89 центів) - сума депозиту, 338,89 доларів США (триста тридцять вісім доларів США 89 центів) - проценти, 30 000,00 доларів США (тридцять тисяч доларів США 00 центів) - пеня.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 15.08.2014 р. № 71 «Про продовження строку тимчасової адміністрації ПАТ КБ «Південкомбанк» було продовжено строк тимчасової адміністрації ПАТ КБ «Південкомбанк» на один місяць до 25.09.2014 р.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 24.09.2014 №598 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.09.2014 р. №101 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Південкомбанк» та призначення уповноваженої особина ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Південкомбанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» строком на 1 рік.

17.07.2015 р. відповідач звернувся до позивача з листом №1244, яким просив позивача надати погодження на початок звернення стягнення на майнові права, що є предметом застави згідно Договору застави.

Листом №09/3402 від 24.07.2015 р., вищевказана вимога відповідача була проігнорована, що, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. В свою чергу, відповідно до 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За вимогами ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 1061 Цивільного кодексу України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З аналізу положень п. 5.2 Генерального договору та положень Договору депозиту-2, грошове зобов'язання позивача щодо повернення депозитних коштів у розмірі 2 000 000,00 доларів США та сплаті відсотків за користування ними у розмірі 338,89 доларів США мало бути виконано до 15.07.2014 р.

Проте, всупереч вищевказаним нормам позивачем не було виконано грошове зобов'язання по сплаті на користь відповідача депозитних коштів у розмірі 2 000 000,00 доларів США та сплаті відсотків за користування ними у розмірі 338,89 доларів США, а доказів його виконання не надано.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 1 ст. 574 Цивільного кодексу України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що з метою забезпечення виконання позивачем взятих на себе за Депозитним договором-2 зобов'язань між ПАТ «Вернум Банк» та ПАТ «КБ «Південкомбанк» було укладено Договір застави, яким було забезпечено виконання усіх грошових зобов'язань позивача за Депозитним договором - 2 за рахунок належних йому майнових прав на депозитний вклад згідно Депозитного договору-1, тобто того договору, на підставі якого позивач просить стягнути кошти в рамках первісного позову.

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

У відповідності до ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про заставу» встановлено, що при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права. Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави.

Аналогічне положення закріплене і в п. 2.3. Договору застави, згідно якого, реалізація предмета застави здійснюється у разі набуття заставодержателем права звернення стягнення на предмет застави шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права. Уступка вимоги здійснюється відповідно до чинного законодавства України. Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до п. 2.2 Договору застави заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави у разі: якщо сума наданого депозиту не буде повернена у встановлені основним договором та додатковим угодами до нього строки, в тому числі, у строки при достроковому поверненні депозиту, передбачений основним договором; якщо проценти за користування депозитом не будуть сплачені у встановлені основним договором строки.

Доказів повернення відповідачу грошових коштів за Депозитним договором-2 у загальному розмірі 2 000 338,89 доларів США, позивач суду не надав. Відтак, вимога відповідача про звернення стягнення на предмет застави за Договором застави в рахунок погашення такої заборгованості є правомірною та обґрунтованою.

Постановою Правління Національного банку України від 24.09.2014 р. №598 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.09.2014 р. №101 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Південкомбанк» та призначення уповноваженої особина ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Південкомбанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» строком на 1 рік.

28.08.2015 р. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від № 157 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Південкомбанк» та делеговано повноваження ліквідатора Шторгіній І.В. строком на 1 рік до 26.09.2016 р. включно.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього), який підлягає затвердженню виконавчою дирекцією Фонду та протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа Фонду сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці згідно статті 49 Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Таким чином, після затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб реєстру акцептованих вимог кредиторів Позивача, кредитори банку можуть задовольнити свої вимоги виключно в черговості та в порядку передбаченого ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, згідно спеціальної норми частини 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергово задоволення вимог заставодержателя.

Викладені обставини також підтверджуються висновками Вищого адміністративного суду України в постанові по справі №826/5982/15 від 20.01.2016 р. у справі за позовом ПАТ «Вернум Банк» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» Остапенко І.В. про визнання незаконними та протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії.

Вказаною постановою було задоволено касаційну скаргу ТОВ «Люкс-Інфо» (акціонера ПАТ «Вернум Банк») та підтверджено можливість звернення стягнення за Договором застави на права вимоги повернення депозиту в сумі 17 000 000,00 грн.

Позивач в своїх запереченнях проти зустрічного позову, зазначав, що звернення стягнення на майнові права на депозитний вклад, що розміщений позивачем у ПАТ «Вернум Банк» відповідно до Угоди про розміщення міжбанківського депозиту від 15.05.2014 р. - є правом відповідача, а не його обов'язком. Так позивач стверджує, що в зв'язку з тим, що відповідач не звертався до позивача в процедурі тимчасової адміністрації з вимогою про звернення стягнення на предмет застави згідно Договору застави, натомість звернувся лише в процедурі ліквідації з заявою про визнання його кредитором, він реалізував своє право на заставне майно шляхом заявлення кредиторської вимоги №1191 від 17.10.2014 р. на суму 32 429 776,09 грн. Таким чином, на думку позивача, відповідач втратив право на звернення стягнення на заставне майно згідно Договору застави.

Проте, вказані твердження позивача є не необґрунтованими та не беруться до уваги судом виходячи з наступного.

Як вже зазначалось вище, відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, крім іншого, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

З аналізу вищевказаної норми випливає, що законодавством встановлено чітку заборону здійснювати задоволення вимог кредиторів, в тому числі і звернення стягнення на майно банку в процедурі тимчасової адміністрації.

Таким чином, посилання позивача на те, що відповідач не скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет застави згідно Договору застави є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Звернення стягнення на предмет застави в процедурі ліквідації банку здійснюється за рахунок заставного майна позачергово, тобто без віднесення до будь-якої черги, що повністю узгоджується з вимогами частини 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зважаючи на викладене, доводи позивача стосовно того, що звернення стягнення на предмет застави можливе лише у випадку не включення вимог забезпечених заставою майна боржника до реєстру акцептованих вимог кредиторів не беруться судом до уваги та спростовуються вищевикладеними положеннями ст.ст. 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Що стосується тверджень позивача стосовно того, що звернувшись в процедурі ліквідації з заявою про визнання його кредитором, відповідач реалізував своє право на заставне майно шляхом заявлення кредиторської вимоги №1191 від 17.10.2014 р. на суму 32 429 776,09 грн., а відтак втратив право на звернення стягнення на заставне майно згідно Договору застави, то суд вважає їх безпідставними зокрема виходячи з наступного.

Законом України «Про заставу», Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» а також пунктом 2.3 Договору застави передбачено два способи звернення стягнення на предмет застави: позасудовий та судовий. При цьому, чинне законодавство України не ставить в залежність можливість заставодержателя скористатись своїм правом на звернення стягнення на предмет застави в судовому порядку від факту надіслання заставодавцю повідомлень щодо звернення стягнення в позасудовому порядку.

Таким чином, оскільки на момент звернення з зустрічним позовом Договір застави є чинним, його дійсність позивачем не оспорювалась, застава в силу закону не є припинена, звернення відповідача за зустрічним позовом про звернення стягнення на предмет застави згідно Договору застави є способом реалізації права останнього на здійснення такого звернення стягнення на заставне майно в судовому порядку.

Частиною 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що звернення стягнення на заставне майно повинно відбуватись за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності, у цьому Законі майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

За змістом ч. 1 ст. 12 вказаного Закону України звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

На підтвердження вартості предмету застави згідно Договору застави відповідачем долучено до матеріалів справи Звіт про незалежну оцінку права вимоги, що виникло на підставі договору про надання міжбанківського депозиту від 15.05.2014 р., який діє в рамках Генеральної угоди №291209 від 29.12.2009 р., та на підставі телексних підтверджень формату МТ320 від 15.05.2014 р. (ref. 1505/РС/ММ7 та ref.140515/000068644), укладеному між сторонами, а саме право вимоги повернення депозиту в сумі 17 000 000,00 грн., що належать ПАТ КБ «Південкомбанк» та за яким він виступає вкладником підготовленого Суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Кредитне Брокерське Агентство» 26.01.2016 р. (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 312/15, виданого Фондом державного майна України 10 квітня 2015 р.) від 26.01.2016 р. (надалі - «Звіт»).

Згідно вказаного звіту вартість предмету застави згідно Договору застави №1505/РС/ММ5/Z, а саме права вимоги повернення депозиту в сумі 17 000 000,00 грн. (сімнадцять мільйонів гривень 00 копійок), що належить Позивачу, складає 17 000 000,00 грн. (сімнадцять мільйонів гривень 00 копійок).

В судовому засіданні 24.02.2016 р. позивач зазначав, що вказаний Звіт складений з численними порушеннями чинного законодавства, а висновки щодо вартості застави згідно Договору застави здійснені базуються на припущеннях та не відповідають реальній вартості предмета застави. Проте, вказані доводи позивача є необґрунтованими та не беруться судом до уваги виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В той же час, відповідно до ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна.

Всупереч вказаним нормам позивачем не було надано жодних доказів, які б свідчили про невідповідність Звіту вимогам чинного законодавства та невідповідність висновків викладених у Звіті обставинам справи. Позивачем не надано суду жодних рецензій на Звіт у відповідності до вимог ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», як і не надано суду альтернативного звіту про оцінку вартості предмету застави згідно Договору застави. Всі доводи позивача стосовно помилковості висновків викладених в Звіті базуються виключно на припущеннях останнього та не підтверджуються жодними доказами в зв'язку з чим не беруться судом до уваги.

Доводи позивача стосовно відсутності погодження суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Кредитне Брокерське Агентство» з Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, як цього вимагає ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» спростовуються наявними в матеріалах справи доказами про таке відповідне погодження з боку Фонду шляхом включення ТОВ «Кредитне Брокерське Агентство» в якості суб'єкта оціночної діяльності в перелік осіб, відібраних за результатами конкурсного відбору для залучення до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Вказаний перелік є актуальним та розміщений на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

За таких обставин, вимоги ПАТ «Вернум Банк» за зустрічним позовом щодо переведення на відповідача усіх прав вимоги згідно договору про надання міжбанківського депозиту від 15.05.2014р., який діє в рамках Генеральної угоди №291209 від 29.12.2009р., та на підставі телексних підтверджень формату МТ320 від 15.05.2014 р. (ref. 1505/РС/ММ7 та ref.140515/000068644), в тому числі майнове право вимоги повернення депозиту в сумі 17 000 000,00 грн. (сімнадцять мільйонів гривень 00 копійок), сплати процентів та інших платежів що виникли на підставі договору про надання міжбанківського депозиту від 15.05.2014 р., який діє в рамках Генеральної угоди №291209 від 29.12.2009 р., та на підставі телексних підтверджень формату МТ320 від 15.05.2014 р. (ref. 1505/РС/ММ7 та ref.140515/000068644), в рахунок часткового погашення заборгованості за Договором про надання міжбанківського депозиту від 15.05.2014 р., який діє в рамках Генеральної Угоди №291209 від 29.12.2009 р. та на підставі телексних підтверджень формату МТ320 від 15.05.2014 р. (ref. 1505/РС/ММ5 та ref.140515/000068643) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Водночас суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог ПАТ КБ «Південкомбанк» за первісним позовом та відсутність підстав для їх задоволення.

При розгляді вимог ПАТ «Вернум Банк» за зустрічним позовом про визнання припиненим зобов'язання останнього щодо повернення депозиту в сумі 17 000 000,00 грн. та сплати процентів за користування депозитом, що виникло на підставі договору про надання міжбанківського депозиту від 15.05.2014 р., який діє в рамках Генеральної угоди №291209 від 29.12.2009 р., та на підставі телексних підтверджень формату МТ320 від 15.05.2014 р. (ref. 1505/РС/ММ7 та ref.140515/000068644), суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 606 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Зважаючи на обґрунтованість вимоги ПАТ «Вернум Банк» про переведення права вимоги повернення депозиту на останнього згідно договору про надання міжбанківського депозиту від 15.05.2014 р., який діє в рамках Генеральної угоди №291209 від 29.12.2009 р., та на підставі телексних підтверджень формату МТ320 від 15.05.2014 р. (ref. 1505/РС/ММ7 та ref.140515/000068644), задоволення зазначеної вимоги має наслідком поєднання боржника і кредитора за вказаним договором в особі ПАТ «Вернум Банк». Відтак зобов'язання ПАТ «Вернум Банк» за Депозитним договором -1 є припиненими в силу вимог ст. 606 Цивільного кодексу України.

Таким чином, вимога ПАТ «Вернум Банк» про визнання припиненим зобов'язання останнього щодо повернення депозиту в сумі 17 000 000,00 грн. та сплати процентів за користування депозитом, що виникло на підставі договору про надання міжбанківського депозиту від 15.05.2014 р., який діє в рамках Генеральної угоди №291209 від 29.12.2009 р., та на підставі телексних підтверджень формату МТ320 від 15.05.2014 р. (ref. 1505/РС/ММ7 та ref.140515/000068644) підлягає задоволенню як нерозривно пов'язана та похідна.

При розгляді питання стосовно розподілу судових витрат по справі суд виходить із наступного.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2015 р. судом було відстрочено сплату судового збору за подання ПАТ КБ «Південкомбанк» первісного позову до винесення рішення у справі №910/31145/15.

Відповідно до п. 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. якщо строк на який судом було відстрочено сплату судового збору закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд може стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

Враховуючи ціну первісного позову у даній справі, судовий збір за подання такого позову мав становити 182 700,00 грн.

З огляду на викладене, зважаючи, що судом було відмовлено в повному обсязі в задоволення первісного позову, розмір судового збору, який підлягав сплаті позивачем за подачу первісного позову підлягає стягненню з ПАТ КБ «Південкомбанк» в дохід державного бюджету України.

Судовий збір за подання зустрічного позову на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на ПАТ КБ «Південкомбанк» у повному обсязі, оскільки спір виник з його вини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» відмовити повністю.

2. Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Вернум Банк» задовольнити повністю.

3. Перевести на Публічне акціонерне товариство «Вернум Банк» (02094, м. Київ, пр. Гагаріна Юрія, 17-в; ідентифікаційний код 36301800) усі права вимоги згідно договору про надання міжбанківського депозиту від 15.05.2014 р., який діє в рамках Генеральної угоди №291209 від 29.12.2009 р., та на підставі телексних підтверджень формату МТ320 від 15.05.2014 р. (ref. 1505/РС/ММ7 та ref.140515/000068644), в тому числі майнове право вимоги повернення депозиту в сумі 17 000 000 (сімнадцять мільйонів) грн. 00 коп., сплати процентів та інших платежів що виникли на підставі договору про надання міжбанківського депозиту від 15.05.2014 р., який діє в рамках Генеральної угоди №291209 від 29.12.2009 р., та на підставі телексних підтверджень формату МТ320 від 15.05.2014 р. (ref. 1505/РС/ММ7 та ref.140515/000068644), в рахунок часткового погашення заборгованості за Договором про надання міжбанківського депозиту від 15.05.2014 р., який діє в рамках Генеральної Угоди №291209 від 29.12.2009 р. та на підставі телексних підтверджень формату МТ320 від 15.05.2014 р. (ref. 1505/РС/ММ5 та ref.140515/000068643).

4. Визнати припиненим зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Вернум Банк» (02094, м. Київ, пр. Гагаріна Юрія, 17-в; ідентифікаційний код 36301800) щодо повернення депозиту в сумі 17 000 000 (сімнадцять мільйонів) грн. 00 коп. та сплати процентів за користування депозитом, що виникло на підставі договору про надання міжбанківського депозиту від 15.05.2014 р., який діє в рамках Генеральної угоди №291209 від 29.12.2009 р., та на підставі телексних підтверджень формату МТ320 від 15.05.2014 р. (ref. 1505/РС/ММ7 та ref.140515/000068644).

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» (83015, м. Донецьк, пр. Ватутіна, 33-А; ідентифікаційний код 19358767) в дохід державного бюджету України судовий збір за подачу первісного позову в сумі 182 700 (сто вісімдесят дві тисячі сімсот) грн. 00 коп.

6. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» (83015, м. Донецьк, пр. Ватутіна, 33-А; ідентифікаційний код 19358767) в дохід державного бюджету України судовий збір за подачу зустрічного позову в сумі 208 078 (двісті вісім тисяч сімдесят вісім) грн. 00 коп.

7. Після набрання рішенням законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.02.2016 р.

Суддя В.П. Босий