ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2016 р.Справа № 922/6587/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин
до Публічного акціонерного товариства "Теплоенергомонтаж", м. Харків
про стягнення 15327,39 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", звернулися до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Теплоенергомонтаж", в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 7624,69 грн., 3% річних у розмірі 598,08 грн., інфляційні витрати у розмірі 5705,58 грн., пеня в розмірі 0,1% належної до сплати суми за кожен день прострочення в сумі 1399,04 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Крім того позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

Представник позивача у судове засідання не з'явився. Надав через канцелярію господарського суду Харківської області 11.02.2016р. заяву за вх. № 4566, в якій позивач повідомляє суд проте, що позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, але розгляд справи просить проводити за відсутності представника позивача, яка судом задоволена та справ розглядається за відсутності представника позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали про відкладення розгляду справи повноважному представнику відповідача 25.01.2016р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач був повідомлений належним чином, про дату та час розгляду справи, справа розглядається на підставі ст.75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи господарським судом встановлено наступне.

05.11.2012р. між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені і за довіреністю якого діє відокремлений підрозділ "Хмельницька АЕС" (далі по тексту - позивач) та Публічним акціонерним товариством "Теплоенергомонтаж" (далі по тексту - відповідач), в особі структурної одиниці "Хмельницьке монтажне управління ВАТ "Теплоенергомонтаж" укладений договір №692 про надання послуг з централізованого теплопостачання (далі по тексту - договір).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з умовами вищевказаного договору позивач зобов'язався своєчасно надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого теплопостачання, а відповідач в свою чергу зобов'язався оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи, стороною по договору є структурна одиниця ПАТ "Теплоенергомонтаж" - "Хмельницьке монтажне управління ВАТ "Теплоенергомонтаж", що зумовило звернення позивача до господарського суду Хмельницької області із позовною заявою про стягнення заборгованості за договором №692 про надання послуг з централізованого теплопостачання, 3% річних, інфляційних втрат та пені з Хмельницького монтажного управління ВАТ "Теплоенергомонтаж".

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 16.11.2015р. у справі №924/1492/15, провадження у справі було припинено згідно п. 1 ст. 80 ГПК України, у зв"язку із тим, що Хмельницьке монтажне управління ВАТ "Теплоенергомонтаж" не є юридичною особою, та оскільки споживач по договору є структурним підрозділом ПАТ "Теплоенергомонтаж" в свою чергу зумовило звернення позивача до господарського суду Харківської області із даною позовною заявою.

Відповідно до умов договору, послуги з централізованого теплопостачання надаються відповідачу у встановлених обсягах та в період опалювального сезону (п.п. 2, З розділу - предмет договору).

В зв'язку з відсутністю у відповідача приладів обліку (п.4 договору), нарахування проводиться відповідно до теплових навантажень (п.10 договору), визначених у п. 2, п. З договору.

Відповідно до п. 7 вказаного договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав та надав відповідачу послуги з теплопостачання, відповідач свої зобов'язання за договором по оплаті послуг виконав частково, у зв'язку із чим у відповідача виникла заборгованість в сумі 7624,69 грн., що підтверджується наступними рахунками: №1177 від 29.03.2013р. залишок в сумі 3902,03 грн. (всього рахунок виставлений на загальну суму 7080,36 грн.); №1791 від 30.04.2013р. в сумі 3722,66 грн.

При цьому рахунки виставлялись з урахуванням зміни тарифів (п. 6 договору) та направлялися на адресу відповідача листи від 06.02.2013 року №86/458 та від 24.05.2013 .Чо86-1873/5268.

П. 13 п. 16 розділу вищевказаного договору, передбачено, що відповідач зобов'язаний підписувати до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, акти наданих послуг та один примірник повертати позивачу, але відповідач вказаний пункт договору не виконав та акти наданих послуг не повернув.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення коштів в сумі 7624,69 грн. (сума основного боргу) правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Окрім того, позивач просить суд стягнути на його користь 3% річних від простроченої суми 598,08 грн., інфляційні витрати в сумі 5705,58 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування 3% річних та інфляційних, суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 1399,04 грн., а саме по рахунку №1177 від 29.03.2013 р. (період прострочення з 21.04.2013р. по 20.10.2013р.), по рахунку №1791 від 30.04.2013р. (період прострочення з 21.05.2013р. по 20.11.2013р.)

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору; сплата неустойки.

Відповідно до п.13. договору сторони погодили, що за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі, встановленому законом, 0,1 відсотків за кожен день прострочення.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Однак розрахунок позивача був зроблений без врахування положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", тому судом здійснено перерахунок пені за несвоєчасну оплату по договору.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ та приймаючи до уваги, що відповідач не виконав прийнятий на себе обов'язок по оплаті в термін, встановлений договором позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 526,03 грн. відповідають вимогам договору та діючому законодавству України, та підлягають задоволенню.

В решті частині задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 873,01 грн. позовні вимоги є безпідставними, такими, що не відповідають діючому законодавству України, в зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Теплоенергомонтаж" (6116, м. Харків, пр. Леніна,30, , р/р 7005 в ПАТ КБ "ПриватБанк" в м. Харків, МФО 351533, ) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" (30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20, р/р 4136, філія АТ Укрексімбанк м. Хмельницький, МФО 315609, ) заборгованість в сумі 7624,69 грн., 3% річних від простроченої суми 598,08 грн., інфляційні витрати в сумі 5705,58 грн., пеню в розмірі 526,03 грн. та судовий збір в сумі 1218,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В частині позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 873,01 грн. - у задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 17.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_1