ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2016 р. Справа №922/5821/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю №406 від 29.04.2015р.,

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю №3 від 22.09.2015р.,

1-ої третьої особи - не з'явився,

2-ої третьої особи - не з'явився,

3-ої третьої особи - не з'явився,

4-ої третьої особи - ОСОБА_1, за довіреністю №3 від 01.07.2015р.

5-ої третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (вх.№119Х/1-41 від 06.01.2016р.), на рішення господарського суду Харківської області від 21.12.2015р. у справі №922/5821/15,

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. ОСОБА_4, м. Харків,

2. Фізична особа-підприємець ОСОБА_5, м. Нова Каховка,

3. Фізична особа-підприємець ОСОБА_6, м. Харків,

4. Приватне підприємство фірма "Антей", м. Харків,

5. Товариство з обмеженою відповідальністю "Аріан ЛТД", м. Харків,

до Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", м. Харків,

про стягнення 70000,00 грн. збитків, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.12.2015р. у справі №922/5821/15 (суддя Калініченко Н.В.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 21.12.2015р. та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції 21.12.2015р. прийняв оскаржуване рішення у судовому засіданні, про дату та час якого, учасники судового розгляду справи не були повідомлені належним чином, що призвело до порушення прав позивача та третіх осіб на участь у судовому засіданні, забезпечення можливості надання доказів в обґрунтування власної правової позиції, з порушенням принципу змагальності і рівності всіх учасників судового розгляду у реалізації наданих процесуальних прав.

Також, апелянт вважає, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що незаконність бездіяльності відповідача полягає не тільки у несвоєчасному наданні позивачеві замовлених витягів з реєстру прав власності, які необхідні були для укладання та нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу, а й в не поверненні позивачеві оригіналів правовстановлюючих документів, які необхідні для укладання договорів оренди майна та були отримані відповідачем, у зв'язку із виконанням замовлення на виготовлення витягів з реєстру прав власності. Неповернення правовстановлюючих документів унеможливило позивачеві укласти з ФОП ОСОБА_5, ФОН ОСОБА_6 та ОСОБА_4 договорів оренди власного нерухомого майна, що й призвело до завдання збитків позивачу, у вигляді сплати штрафу за попередніми договорами (п.4 попередніх договорів №1,3,4, розписки).

Крім того, апелянт вказує, що за приписами статті 391 Цивільного кодексу України, в кореспонденції з приписами ст.ст. 256-261 Цивільного кодексу України, позовна давність не може поширюватись на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном, оскільки в такому разі йдеться про триваюче правопорушення, отже власник може пред'явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав.

Щодо вимог позивача про стягнення збитків в сумі 11000,00 грн., які стались в зв'язку зі сплатою позивачем послуг адвоката в період 2007 р. - 2010 р., апелянт зазначає, що витрати на послуги адвоката не відносяться до процесу розгляду цієї господарської справи та є прямими збитками позивача, а не судовими витратами.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.01.2016р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та її розгляд призначено на 17.02.2016р.

11.02.2016р. від ПП фірма "Антей" надійшли пояснення до апеляційної скарги (вх.№1682), в яких третя особа вказала, що висновок суду першої інстанції про те, що перебіг строку позовної давності починається 25.04.2007р., від дати сплати позивачем на користь ТОВ "Аріан ЛТД" штрафу є помилковим, оскільки відповідне суперечить природі спірних правовідносин та не відповідає вимогам ст.ст. 256, 257, 261 Цивільного кодексу України. Також, третя особа вказує, що відповідач 21.09.2009р. здійснив дії, які свідчать про визнання ним свого обов'язку з надання витягів з реєстру прав власності, що призвело до переривання строку позовної давності. При цьому, третя особа вказує, що оригінали правовстановлюючих документів - витяг про реєстрацію права власності від 27.03.2007р., номер витягу 14039719, за підписом державного реєстратора Борщ О.І. (ССС №741647), та технічний паспорт від 15.03.2007р. відповідачем не повернуті й на теперішній час.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№1881 від 17.02.2016р.), в якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін. В обґрунтування своєї позиції по справі відповідач зазначає, що дії по реєстрації права власності та виготовлення витягів з реєстру прав власності виявились неможливими, у зв'язку з витребуванням інвентаризаційної справи та правовстановлюючих документів Юридичним департаментом Харківської міської ради, про що позивач був повідомлений листом №1252 від 10.04.2007р.

Також, відповідач вважає, що позивач був обізнаний про неможливість отримання запитуваних документів ще 29.07.2007р., а отже твердження позивача про те, що перебіг строку позовної давності почався 31.10.2012р. з дня винесення ухвали Вищого адміністративного суду України від 31.10.2012р. є помилковим та таким, що ґрунтується на хибному й довільному тлумаченні норм чинного законодавства України. Крім того, відповідач вважає, що існування договірних стосунків з питань представництва інтересів позивача адвокатом Красніковим П.І. належним чином не підтверджено.

17.02.2016р. від позивача надійшло клопотання (вх.№1896) про долучення до матеріалів справи доказів, а саме листа відповідача від 30.10.2009р. №489413, надісланого на адресу ОСОБА_3 та Харківського апеляційного адміністративного суду, як доказ надання позивачу 30.10.2009р. технічного паспорту нежитлової будівлі літ. Б-4 по АДРЕСА_1. Вказаний лист долучений до матеріалів справи.

Інші учасники судового процесу у справі відзивів на апеляційну скаргу не надали, в судове засідання Харківського апеляційного господарського суду від 17.02.2016р. не з'явились, про причини неявки суд не сповістили, про час та місце судового засідання були належним чином повідомлені.

Копії ухвал суду апеляційної інстанції про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення її до слухання від 11.01.2016р., направлені за належною адресою третім особам - ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ТОВ "Аріан ЛТД" та повернулись від сторін на адресу суду апеляційної інстанції із відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з п. 3.12 вказаної постанови, неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи належне повідомлення учасників судового процесу про час та місце засідання суду, зважаючи на те, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представників ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ТОВ "Аріан ЛТД".

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи сторін, заслухавши в судовому засіданні пояснення уповноважених представників позивача, відповідача та 4-ої третьої особи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.10.2015р. до господарського суду Харківської області звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 із позовом до КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" про стягнення збитків у вигляді сплаченого штрафу в сумі 70000,00 грн. та витрат з оплати послуг адвоката в сумі 11000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.10.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 16.11.2015р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.11.2015р. за участі представників відповідача та 4-ої третьої особи розгляд справи відкладено на 30.11.2015р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.11.2015р. за участі представників позивача, відповідача та 4-ої третьої особи розгляд справи відкладено на 14.12.2015р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.12.2015р. за участі представника відповідача розгляд справи відкладено на 21.12.2015р. (дата прийняття оскаржуваного рішення).

Згідно матеріалів справи, ухвала господарського суду Харківської області від 14.12.2015р. у відповідності до штампу вихідної кореспонденції господарського суду Харківської області (вих. №044494) була направлена у кількості 6 примірників 16.12.2015р.

Згідно статті 87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Колегія суддів враховує, що у відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відкритий характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Статтею 55 Конституції України (Закон України від 28.06.1996р. № 254к/96-ВР) регламентовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з пунктами 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зазначені конституційні принципи закріплені в статтях 42 ("Рівність перед законом і судом") та 43 ("Змагальність") Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, для чого господарський суд створює їм необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно зі статтею 22 Господарського процесуального кодексу України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи №922/5821/15 містять докази направлення ухвали господарського суду Харківської області від 14.12.2015р. лише на адресу позивача та третьої особи - ППФ "Антей", про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, а саме позивач - ФОП ОСОБА_3, отримала ухвалу суду від 14.12.2015р. - 19.12.2015р. (поштове повідомлення №111 отримано судом (повернуто до суду) - 22.12.2015р.) а третя особа - ППФ "Антей", отримала ухвалу суду від 14.12.2015р. - 21.12.2015р. (поштове повідомлення №138 отримано судом - 24.12.2015р.).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази у підтвердження направлення копії ухвали про відкладення розгляду справи на 21.12.2015р. іншим учасникам розгляду цієї справи, а саме третім особам: ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, гр. ОСОБА_4, оскільки в матеріалах справи відсутні як повідомлення про вручення поштового відправлення, як конверти, повернуті на адресу суду, у зв'язку з їх неотримання сторонами, так і інформація з офіційного сайту "Укрпошта", у вигляді витягів, які дозволяють відстежити пересилання поштових відправлень.

Таким чином, приймаючи 21.12.2015р., оскаржуване рішення, суд першої інстанції не мав доказів щодо отримання всіма учасниками судового розгляду, ухвали суду від 14.12.2015р. якою призначено місце, дата та час судового розгляду даної справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення послався на те, що в матеріалах справи існують поштові повідомлення які, за твердженнями суду, знаходяться в матеріалах справи, аркуші справи 223-226, однак, разом з тим, матеріали справи №922/5821/15, знаходяться у 2- томах, перший том містить - 222 аркуші, другий - 61 аркуш, що підтверджується зворотними сторонами останніх аркушів кожного тому справи на яких проставлено кількість аркушів та скріплено власноручним підписом судді та секретаря судового засідання, а отже посилання суду на аркуші 223-226 є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним матеріалам справи.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що матеріали справи свідчать про порушення вимог процесуального законодавства щодо порядку повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання в суді першої інстанції.

У відповідності до пункту 2 частини 3 статті 104 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.05.2011р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", порушення норм процесуального права, зазначені у пунктах 1 - 7 частини третьої статті 104 Господарського процесуального кодексу України, є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, у тому числі й тоді, коли суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. У такому випадку апеляційний суд скасовує рішення місцевого господарського суду повністю і згідно з пунктом 2 статті 103 Господарського процесуального кодексу України приймає нове рішення.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 21.12.2015р. прийняте при порушенні норм процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції, з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у процесі апеляційного перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними в справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вже було зазначено вище, позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", про стягнення збитків у розмірі 70000,00 грн. та витрат з оплати послуг адвоката у розмірі 11000,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідач, не надавши позивачу витяг з реєстру права власності на нежитлові приміщення, які належать позивачу на праві власності, завдав останньому матеріальну шкоду у вигляді сплати позивачем на користь третіх осіб штрафу за невиконання умов попередніх договорів у розмірі 70000,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, наприкінці березня 2007 року позивач звернувся до відповідача із заявою №2317042 від 27.03.2007р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідно до Тимчасового положення про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, літ. "Б-4" та надання витягу на відчуження вказаного майна.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (№14039719 від 27.03.2007р.), вбачається, що на підставі рішення господарського суду Харківської області у справі № 40/120-07, за позивачем зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. "Б-4" загальною площею 1027,1 кв. м. за адресою АДРЕСА_1.

Крім того, 27.03.2007р. між ФОП ОСОБА_3 (позивач) та:

- ПП фірма "Антей" укладено попередній договір №АН-1 про укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень; предметом даного договору є укладання в строк до 03.04.2007р. договору купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху, №1-7, загальною площею 144,2 кв. м. в нежитловій будівлі АДРЕСА_1;

- ТОВ "Аріан ЛТД" укладено попередній договір №АР-1 про укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, предметом даного договору є укладання в строк до 03.04.2007р. договору купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу №1-7, загальною площею 142,4 кв.м., в нежитловій будівлі АДРЕСА_1.

28.03.2007р. між ФОП ОСОБА_3 (позивач) та:

- ФОП ОСОБА_5 укладено попередній договір №1, предметом якого є укладання в строк до 03.04.2007р. договору оренди нежитлового приміщення 4-го поверху №1-9 в літ. "Б-4", загальною площею 211,5 кв. м. по АДРЕСА_1;

- ФОП ОСОБА_6 укладено попередній договір №3, предметом якого є укладання в строк до 03.04.2007р. договору оренди нежитлового приміщення 3-го поверху № 1-3 в літ. "Б-4" загальною площею 94,8 кв. м. у м. Харкові, по АДРЕСА_1;

- ОСОБА_4 укладено попередній договір №4, предметом даного договору укладання в строк до 03.04.2007р. договору оренди нежитлового приміщення 3-го поверху № 4-9 в літ. "Б-4", загальною площею 117,5 кв. м. у м. Харкові, по АДРЕСА_1.

30.03.2007р. позивач звернувся до відповідача з листом в якому просив виконати замовлення №2317042, видати витяги з реєстру, повернути оригінали правовстановлюючих документів та повідомити з яких причин та на якій підставі матеріали справи стосовно власності позивача були вилучені секретарем міської ради.

10.04.2007р. відповідач направив на адресу позивача лист №1252 в якому повідомив, що виконати замовлення №2317042 на отримання витягу з реєстру права власності на нежитлову будівлю літ. "Б-4" по АДРЕСА_1 КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" не має можливості в зв'язку з тим, що згідно листа №1235/06 від 29.03.2007р. всі правовстановлювальні документи по АДРЕСА_1 вилучено юридичним департаментом Харківської міської ради, якому підпорядковується КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації".

Позивач у позовній заяві стверджує, що у зв'язку з ненаданням відповідачем витягів з реєстру прав власності, які повинні були бути виготовлені протягом 3 днів, позивач був позбавлений можливості виконати вимоги попередніх договорів, укладених між ним та ПП фірма "Антрей", ТОВ "Аріан ЛТД", ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ОСОБА_4, у зв'язку з чим поніс збитки у вигляді сплачених: ПП фірма "Антей" 5000,00 грн. (п. 8 попереднього договору №АН-1 про укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.03.2007р.); ТОВ "Аріан ЛТД" 5000,00 грн. (п. 8 попереднього договору № АР-1 про укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.03.2007р.); ФОП ОСОБА_5 20000,00 грн. (п. 4 попереднього договору № 1 від 28.03.2007р.); ФОП ОСОБА_6 20000,00 грн. (п. 4 попереднього договору № 3 від 28.03.2007р.); ОСОБА_4 20000,00 грн. (п. 4 попереднього договору № 4 від 28.03.2007р.).

Враховуючи вищевикладене, позивач й звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача збитків у вигляді сплачених позивачем штрафів в розмірі 70000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 Господарського кодексу України також встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За вищенаведеними нормами права для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків необхідна наявність усіх елементів, що складають цивільне правопорушення, а саме: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина. Відсутність хоча б одного елементу робить неможливим застосування відповідальності у вигляді збитків.

Під шкодою слід розуміти знешкодження або пошкодження майна потерпілого, що спричинило для останнього певні невигідні матеріальні наслідки. При цьому шкода розглядається не тільки як обов'язковий елемент цивільного правопорушення, але і як міра відповідальності.

Відшкодуванню підлягає тільки шкода, яка є об'єктивним наслідком протиправної поведінки, тобто між протиправною поведінкою і шкодою повинен бути причинний зв'язок, який полягає в тому, що протиправна поведінка за часом передує шкоді і породжує шкоду.

На необхідності дослідження судами усіх елементів цивільного правопорушення, при розгляді спорів стосовно стянення суми збитків, наголошено й Верховним Судом України. Відповідно до висновків Верховного Суду України, (викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України за 2010 - 2011 рр.), викладених в Листі Верховного Суду від 01.04.2012, для застосування такого засобу відповідальності, як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та завданими збитками, вина та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди (постанова Верховного Суду України від 20 червня 2011 р. у справі N 3-56гс11; постанова Верховного Суду України від 4 липня 2011 р. у справі N 3-59гс11; постанова Верховного Суду України від 4 липня 2011 р. у справі N 3-64гс11).

Дана позиція висвітлена Вищим господарським судом Україні в частині 1 Листа від 14.01.2014 року № 01-06/20/2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків".

Відтак, єдиною законодавчою підставою задоволення позовних вимог є доведеність позивачем наявності усіх елементів, що складають цивільне правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач в обґрунтування понесення ним збитків посилається на ненадання відповідачем витягів з реєстру прав власності та на сплачений ним штраф на виконання вищевказаних попередніх договорів на користь ПП фірма "Антрей", ТОВ "Аріан ЛТД", ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ОСОБА_4 На підтвердження доказів сплати штрафу на користь вище вказаних осіб позивач посилається на: квитанцію до прибуткового касового ордеру №13 на суму 10000,00 грн. з яких 5000,00 грн. штраф, сплачений ТОВ "Аріан ЛТД"; розписку ФОП ОСОБА_6 на суму 30000,00 грн., з яких 20000,00 грн. штраф; розписку ОСОБА_4 на суму 30000,00 грн., з яких 20000,00 грн. штраф; розписку ОСОБА_5 на суму 30000,00 грн., з яких 20000,00 грн. штраф.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до частини 4 статті 182 Господарського кодексу України, відносини щодо укладення попередніх договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Частина 1 статті 182 Господарського кодексу України передбачає, що за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Частина 2 статті 182 Господарського кодексу України встановлює, що попередній договір повинен містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. До укладення попередніх договорів не застосовується загальний порядок укладення господарських договорів.

Колегія суддів зазначає, що ризик є однією із ознак підприємництва, що вбачається зі статті 42 Господарського кодексу України, відповідно до якої підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Більш того, принцип комерційного розрахунку та власного комерційного ризику є одним із принципів господарської діяльності (стаття 44 Господарського кодексу України).

Отже, укладання попередніх договорів із визначенням їх умов та строків в які повинні бути укладені основні договори охоплюється підприємницьким ризиком особи, яка їх укладає та не може ставитись в залежність від дій інших осіб.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів стосовно наявності причинного зв'язку між діями відповідача та спричиненими збитками, оскільки укладаючи попередні договори позивач, не маючи на руках відповідних документів діяв на власний ризик, а укладання основного зобов'язання ніяким чином не ставилось в залежність від дій відповідача.

Отже, вказане свідчить про недоведеність позовних вимог та виключає стягнення визначеного позивачем розміру стягнення.

Крім того, відповідно до заяви позивача №2317042 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивач замовив у відповідача три витяги з реєстру права власності, а саме: витяг на предмет відчуження приміщень підвалу №1-7, загальною площею 142,4 кв. м.; витяг на предмет відчуження приміщень 2-го поверху № 1-9 загальною площею 212,0 кв. м.; витяг на відчуження приміщення 1-го поверху № 1-7 загальною площею 144,2 кв. м., які були надані відповідачем позивачу з пропущенням строку на їх виготовлення. Витяги на відчуження приміщень 4-го поверху № 1-9 та 3-го поверху № 1-3, № 4-9 позивачем навіть не було замовлено.

Щодо заявленої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності до вимог ФОП ОСОБА_3 про стягнення з КП "Харківське міське БТІ" збитків у вигляді сплачено штрафу, з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності передбаченого статтею 257 Цивільного кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ч. ч. 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, враховуючи те, що судом апеляційної інстанції встановлено відсутність порушеного права позивача в даному спорі, відсутні підстави для застосування позовної давності, а отже у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити, оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.

Також, колегія суддів зазначає, що позивач при поданні позову просить відшкодувати йому збитки, які він поніс у зв'язку з отриманням адвокатських послуг по іншій справі в розмірі 11000,00 грн. та включає цю суму до ціни позову, аналогічні обґрунтування він також зазначає в апеляційній скарзі.

Заявлені до стягнення збитки, пов'язані із сплатою юридичних послуг, не можна розцінювати як збитки у розумінні статей 611, 623 Цивільного кодексу України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак шкоди (її грошового вираження у формі збитків) відповідно до вимог чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку із предметом спору у даній справі.

Аналогічна правова позиція викладена в оглядовому листі Вищого господарського суду від 14.01.2014р. №01-06/20/2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків".

У пункті 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що витрати, визначені у статті 44ГПК України, не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків.

За таких обставин, вказані вимоги позивача є, також, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, підсумовуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, з прийняттям нового рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, п. 2 ст. 103, п. 2 ч.3 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.12.2015р. у справі №9225821/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2016 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя П.В. Тихий