РІШЕННЯ

16.02.2016Справа №910/55/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/55/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Пултехнік», м. Київ,

до публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції», м. Київ,

про розірвання договору банківського вкладу від 03.01.2014 № 13342,

за участю представників:

позивача -Розов О.С. (довіреність від 17.11.2015 № б/н);

відповідача - не з'явилися;

вільний слухач - ОСОБА_1 (посвідчення водія).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пултехнік» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» (далі - Банк) про розірвання договору банківського вкладу від 03.01.2014 № 13342 (далі - Договір).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2016 порушено провадження у справі; призначено судовий розгляд на 02.02.2016.

29.01.2016 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та розглядати справу за відсутністю повноважних представників.

02.02.2016 позивач подав суду клопотання про відкладення розгляду справи так як повноважний представник отримав довіреність на представництво позивача 02.02.2016.

Суд визнав клопотання позивача обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2016 розгляд справи було відкладено на 16.02.2016, у зв'язку з неявкою представників сторін та задоволенням клопотання позивача про відкладення.

16.02.2016 позивач подав суду документи для долучення до матеріалів справи та письмові пояснення на виконання вимог ухвал суду.

У судовому засіданні 16.02.2016 представник позивача надав пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача у судове засідання 16.02.2016 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвал суду не виконали, відзив на позовну заяву не подали.

Ухвали Господарського суду міста Києва було надіслано сторонам на адреси, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 16.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

03.01.2014 Банком і Товариством (клієнт) укладено Договір, за умовами якого:

- Банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) у національній та (або) іноземній валюті та здійснює його (їх) розрахункове та касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та умов Договору (пункт 1.1 Договору);

- Банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком (рахунками) у порядку та на умовах, передбачених Договором (пункт 1.2 Договору);

- Банк зобов'язався, зокрема: надавати клієнту послуги, пов'язані із переказом коштів на рахунок (з рахунку клієнта, у тому числі, з урахуванням надходжень сум на його рахунок протягом операційного дня) клієнта, видачею грошей у готівковій формі, а також здійснювати інші операції згідно з генеральними тарифами Банку протягом операційного дня Банку (підпункт 2.1.4 пункту 2.1 Договору);

- Договір укладений на невизначений строк, набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і припиняє свою дію відповідно до умов Договору та чинного законодавства (пункт 5.1 Договору);

- Договір може бути розірваний за згодою сторін у випадку закриття всіх відкритих за ним рахунків, або у випадку, передбачених законодавством або Договором. Сторонам Договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати Договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за Договором. Сторона Договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання Договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду (пункт 5.2 Договору).

Частинами першою-третьою статті 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно з частиною статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач на підставі Договору подав Банку на виконання такі платіжні доручення: від 14.08.2015 № 72; від 17.08.2015 № 72; від 19.08.2015 № 73; від 21.08.2015 № 74; від 01.09.2015 № 75; від 02.09.2015 № 76 та від 04.09.2015 № 77, з оплати згідно з зовнішньоекономічним контрактом на загальну суму 100 992, 25 євро.

Вказані платіжні доручення Банк не виконав, грошові кошти на визначений позивачем рахунок не перерахував.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до пунктів 1.30, 1.35 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжне доручення - це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача; розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

07.09.2015 позивач звернувся до відповідача з листом № 5, в якому просив підтвердити виконання платіжних доручень.

Вказаний лист залишено Банком без відповіді та належного реагування.

02.02.2016 позивач надіслав відповідачу заяву про розірвання Договору.

Банк залишив вказане звернення без відповіді та належного реагування; доказів протилежного суду не подано.

Позивач просить суд розірвати Договір, посилаючись на неналежне виконання Банком договірних зобов'язань.

Суд дійшов висновку про задоволення вимоги щодо розірвання Договору, виходячи з такого.

Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін.

Згідно зі статтею 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частиною першою статті 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Судом встановлено, що: Товариство звернулося із заявою про розірвання Договору, яка є підставою для його розірвання; Банк неналежним чином виконував Договір та не виконав платіжні доручення.

Отже, вимоги про розірвання Договору є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача щодо задоволення позовних вимог є необґрунтованими, виходячи з такого.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 01.12.2015 № 853 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.12.2015 № 214 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Національні інвестиції» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким з 03.12.2015 розпочато процедуру ліквідації.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону, який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до статті 2 Закону кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

На підставі положень ЦК України, Закону та Закону України «Про банки і банківську діяльність» між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі Договору, які носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами на якого поширюється обмеження, встановлені пунктом 1 частини п'ятої статті 36 Закону.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі №910/9232/14.

Закон не містить норм, які б забороняли розірвання Договору у судовому порядку.

Крім того, 17.12.2015 Товариство звернулося до Банку із заявою про визнання кредитором.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір банківського рахунку від 03.01.2014 № 13342, укладеного товариством з обмеженою відповідальністю «Пултехнік» (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 69-В, оф. 502; ідентифікаційний код: 39036593) та публічним акціонерним товариством «Банк «Національні інвестиції» (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 54; ідентифікаційний код 20017340).

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 54; ідентифікаційний код 20017340) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Пултехнік» (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 69-В, оф. 502; ідентифікаційний код: 39036593) 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 23.02.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук