ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.02.2016 Справа № 905/42/16

Суддя господарського суду Донецької області Бойко І.А. при секретарі судового засідання Бояровій К.О. розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДР.ОЕТКЕР», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Донукрторг», Донецька область, м. Маріуполь

про: стягнення заборгованості у розмірі 203039,50 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 25.01.2016р.;

від відповідача: не зявився.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДР.ОЕТКЕР», м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донукрторг», Донецька область, м. Маріуполь про стягнення заборгованості у розмірі 203039,50 грн., а саме: 180464,96 грн. основного боргу, пені у розмірі 22574,54 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору купівліпродажу на умовах оплати за реалізований товар №453 від 01.02.2013р., видаткові накладні: №656 від 11.02.2014р., №836 від 20.02.2014р., №922 від 26.02.2014р., №1217 від 13.03.2014р., №1348 від 20.03.2014р., №1590 від 01.04.2014р., №1830 від 10.04.2014р., №2157 від 25.04.2014р., №2161 від 25.04.2014р., №2316 від 14.05.2014р., №2463 від 23.05.2014р., №2714 від 10.06.2014р., №2867 від 20.06.2014р., протокол розбіжностей від 01.02.2013р., товарно-транспортні накладні: №12415933 від 25.04.2014р., №12434146 від 23.05.2014р., №12445580 від 10.06.2014р., №12453208 від 20.06.2014р., №12368560 від 26.02.2014р., №12381149 від 13.03.2014р., №12387529 від 20.03.2014р., №12387529 від 20.03.2014р., №12395970 від 01.04.2014р., №12404391 від 10.04.2014р., №12355108 від 11.02.2014р., договір про надання правової допомоги №20 від 22.12.2015р.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Через канцелярію суду надав пояснення від 24.02.2016р., в яких підтримує позовні вимоги та просить задовольнити у повному обсязі. Також, через канцелярію суду надав клопотання від 24.02.2016р., в яких просить долучити до матеріалів справи додаткові документи.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, документів, витребуваних ухвалою про відкладення розгляду справи від 27.01.2016р. не надав.

В силу приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, заслухавши пояснення представника позивача, господарським судом ВСТАНОВЛЕНО.

01.02.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДР.ОЕТКЕР» (надалі Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Донукрторг» (надалі Покупець) був укладений договір купівліпродажу на умовах оплати за реалізований товар №453 (надалі Договір), відповідно до якого продавець зобовязався поставити та передати у власність товар, а покупець зобовязався прийняти та оплатити товар на умовах, передбачених даним договором (п.1.1. Договору).

Згідно п.9.1. Договору, він вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та діє до 31.12.2013р.

Умовами п.9.2. Договору, якщо жодна із Сторін письмово не заявить іншій Стороні про припинення дії Договору не менше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до запланованої дати його припинення, Договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік на тих же умовах.

Відповідно до п.1.2. Договору (в редакції протоколу розбіжностей від 01.02.2013р.), Продавець поставляє Покупцеві товари, із залишковим терміном придатності від дня поставки не менше 50 (п'ятдесяти) % від загального терміну придатності (для швидкопсувних товарів - не менше 90 (дев'яноста) % від загального терміну придатності).

Приписами п.2.1. Договору, асортимент та ціни на Товар, поставляється Продавцем, визначається Специфікацією, затвердженої Сторонами і є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно п.2.5. Договору (в редакції протоколу розбіжностей від 01.02.2013р.), Продавець поставляє Товар в асортименте, кількості та за цінами, визначеними Замовленням на поставку, в перебігу 96 (дев'яносто шести) годин з дня прийняття Замовлення на поставку.

Відповідно п.6.1.3. Договору, сума цього Договору визначається загальною сумою товарних накладних в період його дії.

Умовами п.6.1.4. Договору (в редакції протоколу розбіжностей від 01.02.2013р.), Покупець зобовязаний оплатити кожну товарну накладну за переданий Продавцем товар не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту реалізації такої партії товару.

Згідно п.12.6. Договору, на протязі 14 (чотирнадцяти) банківських днів з моменту прийняття рішення про зупинення роботи з товаром, що поставляється Покупцю та/або ліквідацію, Продавець зобовязаний на вимогу покупця:

- прийняти весь нереалізований останнім товар, оформити всі повязані з цим документи;

- надати Покупцю акт звірки взаєморозрахунків;

- виконати всі обовязки передбачені цим договором.

Покупець в свою чергу зобовязаний розрахуватись з Продавцем за реалізований товар.

Відповідно п.3.2. Договору, продавець зобов'язується надати разом з кожним видом товару наступні документи:

- видаткову накладну;

- товаро-транспортну накладну;

- податкову накладну;

- замовлення.

На виконання умов зазначеного договору позивач поставив відповідачу продукцію відповідно до видаткових накладних: №656 від 11.02.2014р., №836 від 20.02.2014р., №922 від 26.02.2014р., №1217 від 13.03.2014р., №1348 від 20.03.2014р., №1590 від 01.04.2014р., №1830 від 10.04.2014р., №2157 від 25.04.2014р., №2161 від 25.04.2014р., №2316 від 14.05.2014р., №2463 від 23.05.2014р., №2714 від 10.06.2014р., №2867 від 20.06.2014р., належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи.

Факт поставки продукції та, відповідно, факт її прийняття з боку відповідача, ТОВ «Донукрторг», підтверджуються видатковими накладними: №656 від 11.02.2014р., №836 від 20.02.2014р., №922 від 26.02.2014р., №1217 від 13.03.2014р., №1348 від 20.03.2014р., №1590 від 01.04.2014р., №1830 від 10.04.2014р., №2157 від 25.04.2014р., №2161 від 25.04.2014р., №2316 від 14.05.2014р., №2463 від 23.05.2014р., №2714 від 10.06.2014р., №2867 від 20.06.2014р. на загальну суму 180464,96 грн. та товарно-транспортні накладні: №12415933 від 25.04.2014р., №12434146 від 23.05.2014р., №12445580 від 10.06.2014р., №12453208 від 20.06.2014р., №12368560 від 26.02.2014р., №12381149 від 13.03.2014р., №12387529 від 20.03.2014р., №12387529 від 20.03.2014р., №12395970 від 01.04.2014р., №12404391 від 10.04.2014р., №12355108 від 11.02.2014р., належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи, з відмітками про отримання - підписами уповноважених осіб. Означені накладні підписані сторонами без заперечень.

Господарський суд приймає до уваги, що покупцем при отриманні товару не подавалося жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за Договором зобовязань з поставки товару.

Оскільки суду не надано доказів незгоди відповідача щодо належності виконання позивачем прийнятих на себе згідно Договору зобовязань, не надано доказів відмови від цього товару та прийняття його у встановленому порядку, суд дійшов висновку, що свої зобовязання позивач виконав у відповідності з умовами Договору.

Стаття 193 Господарського кодексу України (надалі ГК України) передбачає, субєкти господарювання та учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст. 526 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України). Так, зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно умовам договору та вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у разі відсутності таких умов і вимог згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 530 ЦК України встановлює, якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

За своєю правовою природою договір, укладений між позивачем та відповідачем, є договором поставки продукції.

За приписами п.п. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 692 ЦК України визначає обовязок Покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В порушення умов договору, вимог зазначених статей Цивільного та Господарського кодексів України відповідач поставлену продукцію не оплатив.

Загальна сума заборгованості за поставлений товар становить 180464,96 грн.

На момент прийняття рішення по справі відповідач існуючий борг у розмірі 180464,96 грн. не погасив, тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Окрім суми основного боргу позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 22574,54 грн., відповідно до п.7.14. Протоколу розбіжностей від 01.02.2013р. до договору №453 від 01.02.2013р.

Відповідно до пункту 3 ч.1. ст. 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Таким чином, необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій та розмір, до якого вони підлягають зменшенню, Закон відносить на розсуд суду.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

З огляду на вищевикладене, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, та враховуючи фінансове становище боржника суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно п.7.14. Протоколу розбіжностей від 01.02.2013р. до договору №453 від 01.02.2013р., передбачено, що у разі несвоєчасної оплати продукції, Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від вартості несвоєчасно оплаченої продукції.

Таким чином, умовами договору сторони передбачили нарахування пені за невиконання зобовязання з оплати отриманого товару та за неналежне виконання зобовязання щодо оплати поставленого товару.

Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачити в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Пунктом 1 Розпорядження Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» встановлено, що на виконання абзацу третього п.5. ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до п.18 розділу 1 включено м. Маріуполь.

Враховуючи, що відповідач знаходиться у зоні антитерористичної операції (надалі АТО), суд зменшує розмір пені на 100%, тобто на 22574,54 грн., відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача понесені ним витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 4000,00 грн.

За змістом статей 44, 48 ГПК України, сума, сплачена за послуги адвоката, є складовою судових витрат і її розмір визначається в порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно п.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012р. адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар.

Водночас, положеннями статті 33 Правил адвокатської етики, затверджених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.1999р. (протокол від 1-2 жовтня 1999 року №6/VI) зазначено, що гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути розумно обґрунтованим за розміром.

В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги №20 від 22.12.2015р. щодо захисту прав ТОВ «ДР.ОЕТКЕР» по справі щодо стягнення заборгованості з ТОВ «Донукрторг», укладений між позивачем та адвокатом ОСОБА_2

За надання послуг адвокатом ОСОБА_2, позивачем було сплачено 4000,00 грн., на підтвердження чого до матеріалів справи надано акт приймання-передачі виконаних робіт від 28.12.2015р. (а.с.38).

Вирішуючи питання про розподіл витрат, які підлягають сплаті за послуги адвоката, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна надавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи характер спору та кількість витраченого адвокатом часу, суд дійшов висновку про те, що сплачена позивачем за послуги адвоката сума є розмірною обсягу фактично наданих адвокатських послуг. А тому, відшкодуванню за рахунок відповідача підлягають витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 4000 грн.

За таких обставин, вимоги позивача щодо відшкодування витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 4000,00 гривень підлягають задоволенню.

Згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати на послуги адвоката підлягають віднесенню до складу судових витрат, повязаних з розглядом справи.

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 509, 526, 530, 549, 655, 692 , п.п.1,2 ст. 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 216-218, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДР.ОЕТКЕР», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донукрторг», Донецька область, м. Маріуполь про стягнення заборгованості у розмірі 203039,50 грн., а саме: 180464,96 грн. основного боргу, пені у розмірі 22574,54 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донукрторг» (87516, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т Перемоги, буд. № 36/23; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДР.ОЕТКЕР» (01013, м. Київ, вул. Пирогова, 10В, офіс 6; ) заборгованість у розмірі 180464,96 грн. основного боргу, витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 4000 грн., судовий збір у розмірі 3046,00 грн.

В вимогах в частині стягнення пені у розмірі 22574,54 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його прийняття.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя І.А. Бойко

Вик. помічник судді Буховець С.А.

т.050-144-78-99