ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.02.16р. Справа № 904/11027/15

За позовом Білоуса Леоніда Васильовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА ІНДАСТРІАЛ" (49055, м. Дніпропетровськ, вул. Будівельників, 34; )

про стягнення заборгованості по заробітній платі

Суддя Єременко А.В.

Представники:

від позивача: Білоус Л.В., паспорт АЕ 578315 від 19.04.97р.;

від відповідача: Безугла В.М., дов. № 15-1/10-08-2 від 10.08.15р., представник ТОВ "ВЕСТА ІНДАСТРІАЛ".

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні господарського суду Дніпропетровської області з 18.11.14р. перебуває справа № 904/794/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА ІНДАСТРІАЛ" (49055, м. Дніпропетровськ, вул. Будівельників, 34).

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про стягнення заробітної плати. Аналогічні положення містяться в п. 7 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України.

Громадянин Білоус Леонід Васильович звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА ІНДАСТРІАЛ" про стягнення заробітної плати.

Позивач у позовній заяві, просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі на загальну суму 95 534, 10 грн., з якої: 26 938, 81 грн. - борг по зарплаті з 01.09.14р. по 16.02.15р., 55 115, 44 грн. - середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день звернення до суду, 3 479, 85 грн. - індексація заробітної плати, 5 500, 00 грн. - моральна шкода.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при звільненні з підприємства відповідача 16.02.15р. позивачу не були сплачені заборгованість по заробітній платі та не проведено остаточний розрахунок в день звільнення.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що грошові вимоги громадянина Білоуса Леоніда Васильовича щодо стягнення заборгованості із заробітної плати у сумі 22 608, 08 грн. підлягають припиненню, оскільки визнані розпорядником майна та включені до реєстру вимог кредиторів, який затверджено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/794/14 від 12.03.15р. та будуть погашатись в порядку, встановленому ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а вимоги про стягнення заробітної плати у сумі 4 330, 73 грн. відповідач визнає, вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені відповідачем визнаються у сумі 36 290, 31 грн., вимоги індексації заробітної плати у сумі 3 479, 85 грн. відповідач покладає на розсуд суду, окрім того відповідач не погоджується з вимогами щодо стягнення моральної шкоди у сумі 5 500, 00 грн.

В судовому засіданні 17.02.16р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Білоус Леонід Васильович, прийнятий на роботу до ТОВ "ВЕСТА ІНДАСТРІАЛ" на посаду заступника начальника комплексу № 3 по обладнанню 14.02.09р., що підтверджується копією трудової книжки позивача.

16.02.15р. позивача звільнено із займаної посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається із матеріалів справи (довідка про заробітну плату Білоуса Леоніда Васильовича), позивачу за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року нараховані наступні суми:

- за вересень 2014р. нараховано - 7 924, 00 грн., підлягає утриманню податків і зборів - 1 581, 63 грн., до виплати - 6 342, 37 грн.;

- за жовтень 2014р. нараховано - 7 000, 00 грн., підлягає утриманню податків і зборів - 1 397, 20 грн., до виплати - 5 602, 80 грн.;

- за листопад 2014р. нараховано - 695, 42 грн., підлягає утриманню податків і зборів - 579, 89 грн., до виплати - 115, 53 грн.;

- за грудень 2014р. нараховано - 4 347, 36 грн., підлягає утриманню податків і зборів - 867, 73 грн., до виплати 3 479, 63 грн.;

- за січень 2015р. нараховано - 2 641, 30 грн., підлягає утриманню податків і зборів - 527, 21 грн., до виплати - 2 114, 09 грн.;

- за лютий 2015р. нараховано - 4 330, 73 грн., підлягає утриманню податків і зборів - 864, 40 грн., до виплати - 3 466, 33 грн.

Відповідно до п. 168.1.1. ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно п. 168.3. ст. 168 Податкового кодексу України розрахунок податкових зобов'язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем, органами Пенсійного фонду України).

Оскільки податок із суми доходів платника податку зобов'язаний утримувати та проводити розрахунок податкових зобов'язань з оподатковуваного доходу платника податку податковий агент, відповідно, належна до виплати сума заробітної плати не враховує податки і збори.

Таким чином, загальна сума заробітної плати становить 21 120, 75 грн. (із нарахованої заробітної плати у сумі 26 938, 81 грн. відняти податки та збори у сумі 5 818, 06 грн. = 21 120, 75 грн.) без врахування податків і зборів.

Відповідачем не надано доказів виплати позивачу заробітної плати у сумі 21 120, 75 грн., чим порушено приписи ст. 116 КЗпП України щодо виплати при звільненні працівнику всіх сум, що належать йому від підприємства, з огляду на що, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 21 120, 75 грн. В іншій частині щодо стягнення заробітної плати слід відмовити.

Позивач також заявив до стягнення з відповідача 55 115, 44 грн. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку по день звернення до суду.

Так, статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Обчислення середньої заробітної плати для нарахування компенсації за час затримки працівникові всіх належних йому сум, проводиться у відповідності до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Нарахування виплат провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100).

Приписами п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999р. встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно довідки про заробітну плату Білоуса Л.В. у грудні 2014 було нараховано заробітну плату у розмірі 4 347, 36 грн. та січні 2015 року у розмірі 2 641, 30 грн., кількість відпрацьованих днів у грудні 2014 року та січні 2015 року, складає 42, відповідно середньоденна заробітна плата становить 166, 40 грн. (середньомісячна заробітна плата у сумі 6 988, 66 грн. поділена на кількість відпрацьованих днів - 42 = 166, 40 грн.).

Отже, компенсація Білоусу Леоніду Васильовичу середнього заробітку за затримку розрахунку складає 42 764, 80 грн. (середньоденна заробітна плата у сумі 166, 40 грн. помножена на кількість днів затримки розрахунку - 257).

Оскільки прострочення сплати заробітної плати з боку відповідача має місце, перевіривши розрахунок позивача, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації середнього заробітку у сумі 42 764, 80 грн. за затримку розрахунку. В іншій частині щодо стягнення компенсації середнього заробітку слід відмовити.

Є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача індексації заробітної плати у сумі 3 479, 85 грн.

Частиною 6 ст. 95 КЗпП України передбачено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації і здійснюється відповідно до Закону "Про індексацію грошових доходів населення" і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 р. N663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації).

Позивач також просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 5 500, 00 грн.

У відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За приписами ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Враховуючи відсутність належного обґрунтування як самого факту заподіяння позивачу моральних страждань, так і розміру заявленої до стягнення суми моральної шкоди, позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 5 500, 00 грн. не підлягають задоволенню.

Суд у даній справі не вбачає підстав для дослідження правомірності розрахунку індексації заробітної плати, оскільки у наведеному розрахунку позивач фактично розрахував компенсацію втрати частини грошових доходів, тоді як подана позивачем позовна заява не включала вимоги про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушення термінів їх виплат у сумі 13 401, 00 грн.

Не підлягає задоволенню вимога позивача про допущення негайного виконання рішення в частині стягнення з ТОВ "ВЕСТА ІНДАСТРІАЛ" на користь Білоуса Леоніда Васильовича місячної зарплати у сумі 6 889, 43 грн., оскільки нормами Господарського процесуального кодексу України, якими керується суд при вирішенні даної справи, не передбачено дії господарського суду щодо допущення негайного виконання рішення суду.

Отже, позов підлягає задоволенню частково.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо припинення провадження у справі в частині стягнення заробітної плати у сумі 22 608, 08 грн. на підставі ч. 2 ст. 80 ГПК України, оскільки з ухвали господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/794/14 від 12.03.15р., якою затверджено реєстр вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА ІНДАСТРІАЛ", не вбачається, що господарським судом у зазначеній справі було вирішено тотожній господарській спір, між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Частиною 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Також, з огляду на встановлені обставини справи, положення законодавства, суд відхиляє решту доводів відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Мінімальний розмір судового збору при поданні заяви майнового характеру до господарських судів України, відповідно до ст. 2 Закону України "Про судовий збір" становить 1,5 % від суми позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 1218,00 грн.

За наведеного, судові витрати по справі на підставі ст. 49 ГПК України слід покласти на відповідача, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА ІНДАСТРІАЛ" (49055, м. Дніпропетровськ, вул. Будівельників, 34; ) на користь Білоуса Леоніда Васильовича (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Мандриківська, буд. 167, кв. 69; РНОКПП ) заборгованість по заробітній платі у сумі 21 120, 75 грн., компенсацію середнього заробітку за затримку розрахунку у сумі 42 764, 80 грн., індексацію заробітної плати у сумі 3 479, 85 грн., про що видати наказ.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА ІНДАСТРІАЛ" (49055, м. Дніпропетровськ, вул. Будівельників, 34; ) на користь державного бюджету (одержувач - управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, , р/р 3005, банк одержувача ГУДКСУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, КБКД 22030001, судовий збір, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891) 1 218, 00 грн. - судового збору, про що видати наказ.

Суддя А.В. Єременко
Повне рішення складено 22.02.16р.