ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа № 921/890/15-г/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Кузь В.Л.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" вул. Б. Хмельницького, 6, м.Київ № 14/2-1070 від 14.12.2015 р.

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.11.2015 р.

у справі № 921/890/15-г/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", м. Тернопіль,

про cтягнення 18 809 342,06грн. основного боргу, 14 421 537,11грн. суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, 899 984,78грн. 3% річних, 5 750 099,62грн. пені.

за участі представників:

від позивача: ОСОБА_2 - представник;

від відповідача: не з»явився;

Представнику позивача розяснено права та обовязки, передбачені ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст. 811 ГПК України, учасником судового процесу не заявлено.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 16.11.2015р. у справі №921/890/15-г/16 (суддя Хома С.О.) у задоволенні позовних вимог ПАТ "НАК"Нафтогаз України" до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" про cтягнення 18 809 342,06грн. основного боргу, 14 421 537,11грн. суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, 899 984,78грн. 3% річних, 5 750 099,62грн. пені. відмовлено

ПАТ НАК Нафтогаз України» подано апеляційну скаргу № 14/2-1070 від 14.12.2015р., в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було застосовано положення ст. 631 ЦК України, яка визначає умови, за яких сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а тому висновок суду першої інстанції про поширення дії додаткової угоди на відносини, що склалися між сторонами до укладення договору купівлі-продажу газу є безпідставним.

Також скаржник зазначає, що не судом враховано, що додаткова угода № 6 до договору купівлі-продажу набула чинності з дати її підписання та може застосовуватися до відносин сторін, які виникли тільки після її укладення, тобто зворотної сили не має. На думку скаржника, у випадках, коли сторони мали намір розповсюдити дію якоїсь угоди на відносини, що склалися до її укладення, про це було б зазначено у відповідних пунктах таких додаткових угод;

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 04 січня 2013 року між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (продавець) та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" (покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13-343-ВТВ, у відповідності до пункту 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити газ на умовах цього договору (а.с.11-15)..

Відповідно до п.1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат покупця.

Згідно із п. 2.1 договору продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013 р. по 31 грудня 2013 р. газ обсягом до 5 750,000 тис. куб. м. Обсяги газу, що планується передати за цим договором (далі плановий обсяг), можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (пп. 2.1.1 п. 2.1 договору).

Пунктами 3.3, 3.4 договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Згідно із п. 6.2 договору оплата за газ здійснюється з поточного рахунка покупця на поточний рахунок продавця та зараховується як оплата за газ та транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Пунктом 11.1 договору встановлено, що останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 р. і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Пунктом 10.3 договору визначено, що усі зміни і доповнення до цього договору оформляються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін.

З метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов, до даного договору було укладено додаткові угоди, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб ПАТ "Тернопільгаз" у природному газі для виробничо-технологічних витрат, його вартість та порядок проведення розрахунків між сторонами (а.с.16-33).

Як встановлено місцевим господарським судом, на виконання умов договору та додаткових угод до нього, позивач протягом січня 2013 року - листопад 2014 року передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 9 763,278 тис.куб. м на загальну суму 48 636 767,12грн.

Факт передачі позивачем та прийняття відповідачем за період з січня 2013 року по листопад 2014 року природного газу на загальну суму 48 636 767,12грн. підтверджено наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі природного газу (а.с.34-56), які підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками цих юридичних осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем було допущено неналежне виконання договірних зобов'язань, визначених у договорі на купівлю-продаж природного газу № 13-343-ВТВ від 04.01.2013 р., а саме - допущено прострочення термінів оплати за переданий природний газ, та борг відповідача перед позивачем склав 18 809 342,06грн.. Відповідач підтвердив наявність заборгованості за поставлений газ у зазначеній сумі.

В обґрунтування своїх позовних вимог про стягнення з відповідача 14 421 537,11грн. інфляційних втрат, нарахованих за весь період прострочення, 899 984,78грн. трьох процентів річних, та пені в сумі 5 750 099,62грн., позивач зазначає, що ПАТ "Тернопільгаз" проводило розрахунки за поставлений протягом січня 2013 року - листопада 2014 року в порушення строків, передбачених п. 6.1 договору № 13-343-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 р..

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку, що остаточний розрахунок за фактично використаний природній газ повинен здійснюватись покупцем не пізніше 20.01.2016р., оскільки договір поставки газу діє до 31.12.2015р., тому відповідач по справі не прострочив виконання грошового зобов'язання, а отже не може наступити відповідальність за неналежне виконання договору.

Судова колегія Львівського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову, з огляд у на наступне:

Як зазначалось вище та вбачається з матеріалів справи, з метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до договору було укладено низку додаткових угод, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб ПАТ по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" у природному газі та порядок проведення розрахунків між сторонами.

Відповідно до додаткової угоди № 11 від 22.12.2014р. продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Цією ж додатковою угодою узгоджено обсяги природного газу. Так, відповідно до п. 2 додаткової угоди № 11 від 22.12.14 продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013 по 31 грудня 2015 газ в обсязі до 19 734,297 тис. куб. м, в тому числі: у 2013 році 4 437,900 (тис.куб.м), у 2014 році до 6 500,478(тис. куб. м) (а.с.29-30).

Вказаною додатковою угодою також змінено порядок розрахунків.

Пункт 6.1 статті 6 «Порядок та умови проведення розрахунків» її викладено у редакції, відповідно до якої "Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. договору.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем та покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу".

Додаткова угода № 11 від 22.12.2014р. в силу презумпції правомірності правочину є чинною. Доказів протилежного сторонами не подано.

За таких обставин, остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу. Тільки у випадку проведення повної оплати НАК "Нафтогаз України" (як замовника послуг по договорах на розподіл природного газу виконавцю - ПАТ по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз") за послуги з транспортування природного газу в попередньому місяці - виключно до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки, відповідач проводить розрахунок за використаний природний газ по договору купівлі - продажу природного газу для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що позивач за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами не розрахувався, а тому відповідач повинен здійснити оплату за природний газ не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Разом з тим, додатковою угодою № 11 викладено статтю 11 "Строк дії договору" у наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення".

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюються або припиняються з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, уклавши додаткову угоду № 11 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.13 № 13-343-ВТВ сторони змінили порядок розрахунків та строк дії договору, зокрема, передбачивши, що тільки у випадку, якщо до 20 числа місяця наступного за місцем поставки газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа наступного за місяцем поставки газу.

Як зазначалося вище, договір (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 22.12.2014р.) набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013р. і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині розрахунків за газ - до повного їх здійснення.

Таким чином, датою остаточного розрахунку за фактично використаний відповідачем газ є не пізніше 20.01.2016 року, оскільки договір поставки газу діє до 31.12.2015 року.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу природного газу діє до 31.12.2015 року, остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за договором повинен бути здійснений покупцем не пізніше 20.01.2016р., а тому не має підстав вважати, що момент остаточного розрахунку за договором настав та до відповідача можливо застосувати правові наслідки порушення зобовязання у формі сплати пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, що є предметом даного спору.

Представник відповідача підтвердив наявність заборгованості за поставлений відповідачу газ в сумі 18 809 342,06грн.

Також, як встановлено судом, на даний час, остаточний термін виконання зобов'язання за договором на купівлю-продаж природного газу №13-343-ВТВ від 04.01.2013р. не настав, а, отже, позивачем безпідставно заявлено вимогу про стягнення з відповідача: 18 809 342,06грн. основної заборгованості, 14 421 53,11грн. - суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, 899 984,78грн. - 3% річних, 5 750 099,62грн. пені.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Як зазначено в частині 1 статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стосовно доводів, викладених в апеляційній скарзі, судова колегія зазначає, що сторони, укладаючи та підписуючи додаткову угоду (яка є чинною та в судовому порядку недійсною не визнавалася), погодили зміни щодо порядку розрахунків між ними за увесь поставлений природний газ за договором № 13-343-ВТВ від 04.01.2013р. та строку дії договору купівлі-продажу, незалежно від дати підписання додаткової угоди.

Разом з тим, пунктом 4 додаткової угоди № 11 від 22.12.2014р. були внесені зміни до статті 11 договору купівлі-продажу, а не додаткової угоди, на що, як довід апеляційної скарги, посилається скаржник.

Крім того, слід зазначити, що попередні додаткові угоди до договору купівлі-продажу № 13-343-ВТВ від 04.01.2013р. завжди містили застереження про поширення своєї дії на відносини сторін, що фактично склалися до укладення таких додаткових угод відповідно.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги щодо обгрунтованості позовних вимог не заслуговують на увагу та не підтверджуються матеріалами справи.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.11.2015р. у справі №921/890/15-г/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 15.02.2016р.

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Кузь В.Л.

Суддя Орищин Г.В.