РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016Справа №910/32743/15

За позовом доТовариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лимард" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державне підприємство "Одеська залізниця"
простягнення 74 026,26 грн
Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

від позивачаПаращевіна Т.В. (представник за довіреністю від 01.02.2016)
від відповідачане з'явився
від третьої особи не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лимард" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення з останнього 74 026,26 грн заборгованості за договором поставки № ОД/НХ-14-1098НЮ від 28.11.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/32743/15 та призначено розгляд справи на 09.02.2016.

Ухвалою від 09.02.2016 судом залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Державне підприємство "Одеська залізниця" та відкладено розгляд справи на 23.02.2016.

23.02.2016 від позивача до суду надійшли пояснення щодо направлення копії позовної заяви з доданими до неї документами третій особі.

В судове засідання 23.02.2016 з'явився представник позивача.

Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та інші документи на підтвердження своєї правової позиції не подав, позовні вимоги не спростував. Про дату, час та місце судового засідання у справі відповідач повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник третьої особи також в засідання суду не з'явився, пояснень по суті спору не подав.

Оскільки відповідач не надав до суду відзив на позов, зважаючи на обмеженість процесуальних строків вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.11.2014 між Державним підприємством "Одеська залізниця" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Лимард" (постачальник) укладено договір поставки № НХ-14-1098НЮ (далі - договір поставки), відповідно до якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність замовнику певну продукцію (товар), відповідно до специфікації (Додаток № 1), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити цей товар на умовах даного договору.

Згідно з п. 1.2 договору поставки найменування товару: запасні частини до тепловозів серії 2ТЕ116 (секція нагрівальна, сідло, вентиль).

Відповідно до п. 6.1 договору поставки замовник оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у специфікації.

Згідно з п. 6.4 договору поставки загальна сума договору 791 714,64 грн.

Замовник здійснює оплату поставленого товару протягом 60 банківських днів з дня його отримання. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту прийому-передачі товару і видаткової накладної. (п. 7.2 договору поставки).

За твердженнями позивача, 29.12.2014 на виконання умов вказаного договору ним було здійснено поставку товару Державному підприємству "Одеська залізниця" на суму 361 600,88 грн.

Вказані обставини підтверджуються видатковою накладною № 440 від 29.12.2014 на суму 361 600,88 грн, підписаною уповноваженими представниками сторін договору та скріпленою їх печатками.

23.02.2015 замовником було перераховано на користь постачальника оплату за отриманий товар частково у розмірі 305 872,00 грн., решта суми поставки в розмірі 55 725,88 грн залишилася непогашеною.

Зважаючи на несплату заборгованості за поставлений товар у повному обсязі, позивач звернувся до суду з цим позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", яке згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є правонаступником Державного підприємства "Одеська залізниця", про що останнє повідомило позивача повідомленням від 06.11.2015 № НХ-26/67.

Вказані обставини відповідачем не заперечені та не спростовані.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Як вбачається з матеріалів справи, господарські зобов'язання між сторонами спору вникли на підставі укладення договору купівлі-продажу товару.

За приписами ст. 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки з встановлених обставин вбачається наявність невиконаних грошових зобов'язань розміром 55 728,88 грн у відповідача перед позивачем за договором поставки, строк погашення яких настав, факт чого боржником не спростований, то позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Окрім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення 8 916,62 грн інфляційних втрат, 1 154,27 грн 3% річних та 8 226,49 грн пені, нарахованих на суму основного боргу за час прострочення боржника.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За розрахунками позивача, здійсненими в період прострочення відповідача по сплаті заборгованості, а саме, з 31.03.2015 по 07.12.2015, розмір інфляційних втрат становить 8 916,62 грн, а розмір 3% річних - 1 154,27 грн.

Приймаючи до уваги наведені вище приписи цивільного законодавства щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім процентів річних від простроченої суми та збитків від інфляції, перевіривши здійснений позивачем розрахунок на предмет арифметичної правильності та визначення періодів прострочення, суд приймає його як обґрунтований та вірний, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 8 916,62 грн інфляційних втрат та 1 154,27 грн 3% річних підлягають задоволенню.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 11.2 договору поставки сторони погодили, що у разі порушення строків оплати замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочки, включаючи день оплати.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України пеня за цим Кодексом визнається штрафною санкцією, нарахування якої, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок пені, здійснений у період прострочення відповідача, суд вважає його арифметично правильним та таким, що співвідноситься з нормами чинного законодавства та умовами договору, тому вимога про стягнення з відповідача пені у загальному розмірі 8 226,49 грн підлягає задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лимард" (61003, м. Харків, вул. Короленка, б. 25, прим. 3-13, ідентифікаційний код 38819798) 55 728 (п'ятдесят п'ять тисяч сімсот двадцять вісім) грн 88 коп. основного боргу, 8 916 (вісім тисяч дев'ятсот шістнадцять) грн 62 коп. інфляційних втрат, 1 154 (одну тисячу сто п'ятдесят чотири) грн 27 коп 3% річних, 8 226 (вісім тисяч двісті двадцять шість) грн 49 коп. пені та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.М. Ярмак

Повне рішення складено: 25.02.2016