ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" лютого 2016 р.Справа № 916/417/15-г

За позовом: Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

До відповідача: Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго"

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 згідно довіреності №14-135 від 13.05.2014р., ОСОБА_2 згідно довіреності №14-182 від 15.07.2014р.

Від відповідача: ОСОБА_3 згідно довіреності №17 від 06.01.2016р.

В судовому засіданні брали участь:

Від позивача: ОСОБА_1 згідно довіреності №14-135 від 13.05.2014р.

Від відповідача: не з'явився;

Суть спору: Позивач, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства (далі - КП) Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго про стягнення пені у розмірі 234 471грн. 09коп., інфляційних втрат у розмірі 408 268грн. 36коп. та 3% річних у розмірі 71 640грн. 90коп., за порушення умов договору купівлі-продажу природного газу №13/4035-ТЕ(Р)-23 від 30.09.2013 р. в частині порушення зобовязань щодо строків оплати за поставлений газ.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17 червня 2015р. по справі №916/417/15-г позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" пеню у розмірі 93 523грн. 19 коп., 3% річних у розмірі 43 164грн. 56 коп., інфляційні втрати у розмірі 70 054грн. 93 коп. В задоволені іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 005грн. 51 коп.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08 вересня 2015р. рішення господарського суду Одеської області від 17 червня 2015р. у справі № 916/417/15-г залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25 листопада 2015р. касаційну скаргу КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08 вересня 2015 року та рішення Господарського суду Одеської області від 17 червня 2015 року у справі № 916/417/15-г скасовано. Справу № 916/417/15-г передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області в іншому складі суду.

Розпорядженням керівника апарату №1899 від 08.12.2015р. "Щодо призначення повторного автоматичного розподілу судової справи", відповідно до п. 3.13 рішення Зборів суддів господарського суду Одеської області (протокол №17-9/2015 від 03.06.2015р.) призначено повторний автоматичний розподіл справи та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Рога Н.В. для розгляду справи № 916/417/15-г.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.12.2015р. прийнято справу №916/417/15-г до провадження судді Рога Н.В.

Представник позивача позовну заяву підтримує, наполягає на її задоволенні.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

30 вересня 2013 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (Продавець) та КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненернго" (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 13/4035-ТЕ(Р)-23, відповідно до умов якого Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору Продавець передає Покупцеві у вересні 2013 року газ в обсязі 4 523,011 тис.куб.м, спожитий Покупцем у період січень серпень 2013 року.

Приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві оформлюється актом приймання-передачі газу (п.3.2 Договору).

Пунктом 5.2 цього Договору передбачено, що ціна за 1000 куб. м. газу, становить 1 091грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додатну вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу 1 091грн., крім того ПДВ 20% - 218грн. 20коп., всього з ПДВ 1309грн. 20коп.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору ним було передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 5 921 526грн. 16коп. за період з січня по квітень 2013р., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме актами приймання-передачі природного газу від 30.09.2013р. б/н ( за січень 2013), від 30.09.2013р. б/н (за лютий 2013р.), від 30.09.2013р. б/н (за березень 2013р.), від 30.09.2013р. б/н (за квітень 2013).

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ, що передається згідно з п. 2.1 цього Договору, здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок Продавця протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання акту приймання передачі газу, зазначеному у п. 3.3 цього Договору

Позивач зазначає, що відповідач, в порушення умов Договору, за поставлений природний газ у період з січня по квітень 2013р. розраховувався з порушенням встановлених договором строків оплати поставленого природного газу.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На підставі зазначеного пункту Договору позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 234 471грн. 09коп., яку просить суд стягнути з відповідача.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної статті позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 408 268грн. 36коп. та 3% річних у розмірі 71 640грн. 90коп., які також просить суд стягнути з відповідача.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що його вина у неналежному виконанні зобовязання відсутня, оскільки основною причиною утворення заборгованості за спожитий природний газ є економічна необґрунтованість встановлених тарифів на теплову енергію, а також відсутність своєчасних субвенцій з державного бюджету України на погашення заборгованості з різниці в тарифах. Між сторонами було досягнуто згоди щодо способу проведення остаточних розрахунків за спожитий природний газ за рахунок коштів державного бюджету шляхом укладання Договору про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік) від 17.02.2014 року № 244/30. А відтак, відбулась зміна Договору купівлі-продажу природного газу від 30.09.2013 року № 13/4035-ТЕ(Р)-23 в частині порядку та строків розрахунку за природний газ, що, на думку відповідача, виключає можливість застосування заходів відповідальності з боку позивача за несвоєчасний розрахунок.

Розглянув матеріали справи, на підставі чинного законодавства України, суд доходить до такого висновку:

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 вересня 2013 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (Продавець) та КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненернго" (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 13/4035-ТЕ(Р)-23, відповідно до умов якого Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору Продавець передає Покупцеві у вересні 2013 року газ в обсязі 4 523,011 тис.куб.м, спожитий Покупцем у період січень серпень 2013 року.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві оформлюється актом приймання-передачі газу (п.3.2 Договору).

Пунктом 5.2 цього Договору передбачено, що ціна за 1000 куб. м. газу, становить 1 091грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додатну вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу 1 091грн., крім того ПДВ 20% - 218грн. 20коп., всього з ПДВ 1309грн. 20коп.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ, що передається згідно з п. 2.1 цього Договору, здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок продавця Протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання акту приймання передачі газу, зазначеному у п. 3.3 цього Договору

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем на виконання умов Договору було передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 5 921 526грн. 16коп. за період з січня по квітень 2013р., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме актами приймання-передачі природного газу від 30.09.2013р. б/н ( за січень 2013), від 30.09.2013р. б/н (за лютий 2013р.), від 30.09.2013р. б/н (за березень 2013р.), від 30.09.2013р. б/н (за квітень 2013).

КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненернго" було погашено заборгованість за отриманий за Договором № 13/4053-ТЕ(р)-23 від 30.09.2013р. природний газ, але з порушеннями строків цих оплат, що і стало підставою для звернення до господарського суду із заявленим позовом про стягнення пені у розмірі 234 471грн. 09коп., інфляційних втрат у розмірі 408 268грн. 36коп. та 3 % річних у розмірі 71 640грн. 90коп.

Разом з тим господарським судом встановлено, що 17 лютого 2014 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області (сторона-1), Департаментом фінансів Одеської обласної державної адміністрації (сторона-2), Департаментом розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації (сторона-3), Фінансовим управління Ізмаїльської міської ради (сторона-4), Управлінням житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради (сторона 5), Комунальним підприємством "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (сторона-6) та Національною акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (сторона остання) було укладено Договір про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік") № 244/30 (надалі Договір № 244/30 від 17.02.2014 р.), предметом якого відповідно до п. 1 є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 р. N 30.

Відповідно до пунктів 2-9 Договору № 244/30 від 17.02.2014 р. сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведені взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору. Казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", стороні-1 в сумі 6 500 000грн. на підставі рішення Мінфіну. Сторона-1 перераховує на рахунок сторони-2 кошти в сумі 6 500 000 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона-2 перераховує на рахунок сторони-3 кошти в сумі 6 500 000 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона-3 перераховує на рахунок сторони-4 кошти в сумі 6 500 000 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона-4 перераховує на рахунок сторони-5 кошти в сумі 6 500 000 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона-5 перераховує на рахунок сторони останньої, крім іншого, кошти в сумі 3 418 892грн. 24 коп. у тому числі податок на додану вартість 569 815 грн. 37коп., згідно з договором від 30.09.2013р. № 13/4035-ТЕ(Р)-23 за 2013 рік.

Пунктом 8 Договору № 244/30 від 17.02.2014р. передбачено, що сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобовязань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

Відповідно до п. 17 Договору № 244/30 від 17.02.2014 р. сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають жодної претензії стосовно предмета договору.

Як вбачається з платіжного доручення № 19 від 20.05.2014 р., копія якого міститься в матеріалах справи, КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" на підставі Договору № 244/30 від 17.02.2014 р. сплачено Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за спожитий природний газ за 2013 рік за Договором від 30.09.2013 № 13/4035-ТЕ(Р)-23 заборгованість у розмірі 3 418 892грн. 24коп.

Отже, як на момент звернення ПАТ НАК "Нафтогаз України" до господарського суду із зазначеним позовом до КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго, так і на момент розгляду справи, у відповідача відсутня заборгованість за поставлений природний газ.

Наразі з позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, нараховану за період з 04.10.2013р. по 11.02.2014 р. у загальному розмірі 243 471грн. 09копр, інфляційні втрати за період жовтень 2013 р. травень 2014 р. у загальному розмірі 408 268грн. 36коп. та 3% річних за період з 04.10.2013 р. по 03.04.2014 р. у загальному розмірі 71 640грн. 90коп., згідно наданого розрахунку.

Разом з тим суд зазначає, що умовами Договору № 244/30 від 17.02.2014 р. передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору купівлі-продажу природного газу від 30.09.2013 № 13/4035-ТЕ(Р)-23.

Так, за змістом підпунктів 2 пунктів 10 Договору № 244/30 від 17.02.2014р. сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору купівлі-продажу природного газу. В п. 17 Договору про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Отже, з урахуванням наведеного, суд вважає, що розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені Договором № 244/30 від 17.02.2014р.

Натомість для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 Договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених Договором про організацію взаєморозрахунків № 244/30 від 17.02.2014р., які діяли як на момент звернення позивача до суду із заявленим позовом, так і на момент розгляду справи. Враховуючи відсутність порушень з боку відповідача строків розрахунку за поставлений природний газ, суд не вбачає підстав для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 Договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Подібну правову позицію наведено Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 р. у справі № 917/2519/14 в аналогічній справі, предметом спору в якій був типовий Договір купівлі-продажу природного газу з такими ж самими умовами, як і спірний договір (пункти обох договорів є ідентичними). Враховуючи те, що висновки ВСУ є обовязковими для господарського суду згідно положень ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України є безпідставними, не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23 лютого 2016 р.

Суддя Н.В. Рога