ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016 року Справа № 904/9555/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Джихур О.В., Дмитренко Г.К.

при секретарі: Ситниковій М.Ю.

Представники сторін:

позивача ОСОБА_1, довіреність б/н від 26.01.2015 р.;

позивача ОСОБА_2, довіреність б/н від 26.01.2015 р.;

відповідача ОСОБА_3, довіреність № 13 від 29.01.2016 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського», м.Дніпродзержинськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2015 року по справі № 904/9555/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Базальт», м.Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського», м.Дніпродзержинськ

про стягнення 3 758 266,18 грн.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2015 року у справі № 904/9555/15 (суддя Соловйова А.Є.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Базальт», м.Дніпропетровськ до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського», м.Дніпродзержинськ про стягнення 3 758 266,18 грн. позов було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 3 560 303,55 грн. основного боргу, 13 168,25 грн. 3% річних, 81 886,98 грн. інфляційних втрат, 54 830,38 грн. судового збору; в решті позову відмовлено; відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення від 09.12.2015р. було відмовлено (а.с.86-89).

Рішення господарського суду мотивовано фактом неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань по повній та своєчасній оплаті поставленого товару; в частині відмови в позові щодо стягнення 102 907,40 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами відсутністю погодженої сторонами в договорі умови та розміру таких процентів; щодо відмови в задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення неподанням відповідачем доказів знаходження підприємства в скрутному фінансовому становищі; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.ст.525, 526, 610, 625 ЦК України, ст.193 Господарського кодексу України.

Не погодившись із зазначеним рішенням в частині нарахування інфляційних втрат, його оскаржив в апеляційному порядку відповідач по справі ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е. ОСОБА_4» м.Дніпродзержинськ, посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, зазначаючи наступне:

- рішення господарського суду не відповідає вимогам, викладеним в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 6 «Про судове рішення», ст.ст.4-2, 4-3, 42 ГПК України;

- крім того, господарським судом не було взято до уваги, що позивачем безпідставно нараховані інфляційні втрати, оскільки позивачем взятий період з 12.09.2015р. по 26.10.2015р., проте, не враховано, що відповідно до п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» інфляційні втрати розраховуються з наступного місяця від того, в якому мав бути здійснений платіж, за всі місці, де мала місце інфляція, при цьому, до розрахунку також включаються місяці, в яких індекс інфляції був менше одиниці, тобто мала місце дефляція; оскільки платіж мав бути здійснений протягом 15 календарних днів від дати поставки товару, яка відбулась 26.08.2015р., тобто оплата мала бути здійснена не пізніше 10.09.2015р., то розрахунок інфляційних мав бути здійснений з жовтня 2015 року, але в цьому місяці була дефляція, тобто, задоволення позову в цій частині, на думку скаржника, є неправомірним.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти її задоволення заперечує, посилається на відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи, зазначає, що відповідно до вимог ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, а ст.ст.216, 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є порушення у сфері господарювання; відповідальність за невиконання господарського зобов`язання настає на наступний день прострочення його виконання, а ціна грошей змінюється кожного дня; отже, нарахування позивачем інфляційних втрат за весь час прострочення виконання зобов`язання є правомірним.

22.02.2016р. до Дніпропетровського апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи платіжного доручення № 2113 від 10.02.2016р., за яким позивачу було перераховано суму основної заборгованості в розмірі 3 560 303,55 грн. (а.с.142-143). Зазначене клопотання задоволено колегією суддів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід змінити на підставі п.1 ч.1 ст.104 ГПК України, з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції, передбачених ст.103 ГПК України виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.04.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговельний дім «Базальт» («продавець» за договором, позивач по справі) та Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е. ОСОБА_4» («покупець» за договором, відповідач по справі, скаржник) був укладений договір №15-0799-02, відповідно до предмету якого «продавець» зобовязався виготовити та поставити, а «покупець» прийняти та оплатити продукцію, іменовану надалі як товар, кількість, найменування, ціна, терміни постачання та умови оплати якого визначені в специфікаціях, що додаються до договору і які складають його невідємну частину (п.п.1.1-1.2 р.1 договору (а.с.9-12)).

Пунктами 2.1, 2.3 р.2 договору встановлено, що ціна на товар визначається у національній валюті України - гривнях за одиницю, на умовах, обумовлених в специфікаціях, згідно з офіційними правилами тлумачення торгівельних термінів Міжнародної ОСОБА_5 (редакція 2010 року) «Інкотермс-2010», і вказується в специфікаціях, що додаються до договору і складають його невідємну частину; сума договору на момент підписання специфікації №1 становить 3 949 965,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 658 327,50 грн., і буде змінена на суму кожної наступної специфікації, підписаної обома сторонами.

Пунктами 3.1-3.4 р.3 договору передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах передбачених у специфікаціях, що додаються до договору і складають його невід»ємну частину, відповідно до «Інкотермс-2010»; датою поставки вважається дата одержання товару, зазначена «покупцем» в товаротранспортній накладній та/або видатковій накладній, далі іменовані товаросупровідними накладними; товар вважається поставленим «продавцем» і прийнятим «покупцем»: за кількістю згідно з даними, вказаними у товаросупровідних накладних; за якістю згідно сертифікату якості виробника, або іншим документом, що підтверджує якість товару; «продавець» зобов`язаний надати разом з товаром наступні документи: сертифікат якості або інший документ, що підтверджує якість товару, видаткові накладні у двох примірниках, податкову накладну згідно вимог щодо чинності законодавства; рахунок за фактом поставки; у розрахункових документах і товаросупровідних накладних обов`язково вказується номер цього договору, найменування вантажовідправника, «продавця» та «покупця».

Пунктами 4.1, 4.2 р.4 договору сторони погодили, що розрахунки за цим договором здійснюються у гривнях; розрахунки за поставлений товар здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок «продавця» в порядку, зазначеному в специфікаціях; у випадку, якщо умовами оплати передбачена попередня оплата, то «продавець» зобовязаний надати оригінал рахунку на попередню оплату; податкова накладна надається «продавцем» в строки, згідно чинного законодавства.

Пунктами 4.3, 4.4 р.4 договору встановлено, що у разі ненадання рахунку за фактом поставки разом з товаром, рахунки на оплату за фактично поставлений товар надаються протягом 5-ти календарних днів, рахуючи від дати поставки; за несвоєчасне надання рахунків «продавець» сплачує штраф у розмірі 5% від суми поставки; «продавець» зобов`язаний надати «покупцю» податкову накладну, виписану належним чином, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації в порядку, визначеному діючим законодавством України, електронного цифрового підпису уповноваженої платником особи та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних; зареєстрована в ЄРПН електронна податкова накладна терміново передається в систему «М.Е.Doc» за допомогою технічним засобів зв`язку.

Згідно з пунктом 9.4 р.9 договору він набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і скріплення печаткою та діє до 31.12.2015р., а в частині гарантійних зобовязань - до повного їх закінчення.

Також 23.04.2015р. до договору була підписана специфікація на поставку валків чавунних в асортименті (всього 21 позиція), в кількості 58 штук, на загальну суму 3 949 965,00 грн. (а.с.13-14). Умови поставки: залізничним транспортом на умовах DDP станція призначення (ст.Правда Придніпровської залізниці, код станції 451701, код підприємства 2138); автомобільним транспортом на умовах DDP склад «покупця» ПАТ «Дніпровський меткомбінат» м.Дніпродзержинськ, згідно правил «Інкотермс-2010»; умови оплати узгодженої партії товару: по факту поставки протягом 15 календарних днів після поставки товару, на підставі виданих фактичних рахунків; ціни на товар встановлені в національній валюті України (гривня) відповідно до курсу долар США (НБУ) по відношенню до гривні станом на 12.02.2015р. (1 долар =25,099 грн.); у разі збільшення або зменшення курсу долару США (НБУ) більше, ніж на 5% по відношенню до гривні, ціна на товар буде перераховуватися відповідно до актуального курсу (НБЮУ) на дату виставлення рахунку; на момент поставки «продавець» зобов`язаний надати підписаний «продавцем» «акт про узгодження ціни на товар» у формі погодженої «покупцем»; акт про узгодження ціни на товар підписаний повноважними представниками сторін і скріплений печаткою є невід»ємною частиною договору; ціна і сума товару вказуються «продавцем» у відвантажувальних документах (рахунок, накладна на товару, податкова накладна) і повинна відповідати акту про узгодження ціни на товар. Товар виготовляється згідно ТУ У 27.1-91:2007 і після поставки не потребує природного старіння; право власності на товар від «продавця» до «покупця» переходить: при відвантаженні залізничним транспортом з моменту відмітки календарного штемпеля в залізничній накладній станції призначення; при відвантаженні автотранспортом в момент передачі товару на складі «покупця».

Докази визнання недійсним, розірвання, внесення будь-яких інших змін в встановленому законом порядку до договору № 15-0799-02 від 23.04.2015р. відсутні в матеріалах справи, не надавались скаржником в ході розгляду справи в судах обох інстанцій відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

26.08.2015р. сторонами був підписаний акт № 1 про узгодження остаточної ціни на товар за договором № 15-0799-02 від 23.04.2015р., відповідно до вимог специфікації, згідно з якою ціна продукції, що поставляється за договором склала 3 560 303,55 грн. (а.с.15-18а).

На виконання умов договору, 26.08.2015р. позивач за видатковою накладною № 2608-1 відповідно до товарно-транспортних накладних №№ 10, 11, 12 від 26.08.2015р. за Правилами «Інкотермс-2010» здійснив відповідачу поставку товару на склад «покупця» на суму 3560303,55 грн., на оплату якого 26.08.2015р. був виписаний рахунок № 2608-1 (а.с.19, 22-27), що підтверджується вищевказаними документами, актом надання послуг № БН-0002659 від 28.08.2015р., складеним на виконання договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 061/15 від 19.05.2015р., не спростовується обома сторонами. Крім того, 26.08.2015р. між сторонами був підписаний акт приймання-передачі документів, за яким відповідачу були передані: видаткова накладна № 2608-1, рахунок на оплату № 2608-1 від 26.08.2015р., товарно-транспортні накладні №№ 10, 11, 12, акт про узгодження ціни № 1 (а.с.21). Видаткова накладна підписана відповідачем без зауважень щодо якості, кількості, вартості поставленого товару.

Відповідач свої договірні зобов`язання з оплати поставленого товару в передбачені специфікацією строки не виконав, тому позивач 22.09.2015р. листом № 2209/15-01 звернувся до відповідача з претензією про сплату заборгованості, яку було отримано відповідачем 25.09.2015р. згідно поштового повідомлення (а.с.28-29).

Відповідач на вказану претензію не відповів, заборгованості не сплатив, тому позивач 30.10.2015р. звернувся з позовом до господарського суду за захистом свого порушеного права (а.с.3-5).

24.11.2015р. відповідач подав до господарського суду Дніпропетровської області відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, просив розстрочити виконання рішення на шість місяців, оскільки сплата заборгованості одним платежем є неможливою через складне фінансове становище підприємства (а.с.52-55). В якості доказів відповідачем надано лист Спеціалізованої ДПІ з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального ГУ ДФС згідно якого на вересень 2015 року відповідачу не відшкодовано 736 128 489,34 грн. ПДВ, а також надано звіт про фінансові результати за 1 півріччя 2015 року.

Згідно з частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Зазначена норма повністю кореспондується зі ст.265 Господарського кодексу України.

Статтею 692 ЦК України встановлено обовязок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України регламентовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 т.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що позивачем свої договірні зобов`язання виконано в повному обсязі, товар поставлено за видатковою накладною від 26.08.2015р., рахунок передано відповідачу, відповідач оплату мав здійснити не пізніше 10.09.2015р., а фактично зобов`язання виконано 10.02.2016р., то господарським судом правомірно задоволено позов в частині стягнення основного боргу в сумі 3560303,55 грн.

Оскільки прострочення в оплаті мало місце, то господарським судом обґрунтовано задоволено позовні вимоги щодо стягнення 3% річних за період з 12.09.2015р. по 26.10.2015р. в сумі 13168,25 грн., які заявлені в межах позовних вимог, хоча прострочення зобов`язання слід рахувати з 11.09.2015р.

Крім того, господарським судом правомірно відмовлено в стягненні 102 907,40 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, які нараховані позивачем відповідно до ст.536 ЦК України, оскільки такий вид відповідальності та його розмір не передбачені умовами договору. А також обґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення на шість місяців, в зв`язку з відсутністю належних доказів скрутного фінансового становища підприємства-відповідача.

Щодо задоволення господарським судом позовних вимог по стягненню 81 886,98 грн. інфляційних нарахувань, заявлених позивачем за період з 12.09.2015р. по 26.10.2015р., то рішення в цій частині слід змінити, оскільки судом не був перевірений розрахунок позивача.

Відповідно до п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» (зі змінами та доповненнями) згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях; на даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий кур'єр»; розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція; при цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Оскільки зобов`язання з оплати мало бути виконано до 10.09.2015р. включно, то позивачем необґрунтовано взятий для розрахунку індекс інфляції за вересень 2015 року, а суму боргу з урахуванням індексу інфляції слід було обраховувати з жовтня 2015 року, в якому мала місце дефляція. Тобто, індекс інфляції за жовтень 2015 року складає 98,7%, отже, інфляційні нарахування за цей період складають (3 560 303,55 грн.х0,987:100) 35 140,19 грн., виходячи із суми заборгованості 3560303,55 грн.

Щодо доказів оплати основного боргу платіжного доручення № 2113 від 10.02.2016р., поданого відповідачем, то колегія суддів, зазначає, що оцінку правовідносинам сторін апеляційний господарський суд надає на момент прийняття оскаржуваного судового рішення 09.12.2015р., а на зазначену дату вказаного платіжного доручення не існувало.

За цих обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, рішення господарського суду від 09.12.2015р. слід змінити в частині стягнення інфляційних нарахувань.

Керуючись ч. 3-5 ст.49, ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім..ОСОБА_4» м.Дніпродзержинськ задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2015 року у справі № 904/9555/15 - змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім..ОСОБА_4» м.Дніпродзержинськ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельний дім «Базальт», м.Дніпропетровськ 3 560 303,55 грн. основного боргу, 13 168,25 грн. 3% річних, 35 140,19 грн. інфляційних втрат, 54 129,17 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельний дім «Базальт», м.Дніпропетровськ на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім..ОСОБА_4» м.Дніпродзержинськ 26 044,78 грн. судового збору, за подачу апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів згідно зі ст.ст.116-117 ГПК України доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Матеріали справи повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 24.02.2016р.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя О.В. Джихур

Суддя Г.К. Дмитренко