ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2016 р. Справа № 925/1654/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі Ткаченку А.О., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача ОСОБА_2 за довіреністю, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 до дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «автомобільні дороги України» про стягнення 45000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

08.10.2015 року позивач - субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 звернувся в господарський суд з позовом до дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «автомобільні дороги України» (далі - відповідач), в якому просив суд визнати поважними причини пропущення позовної давності і стягнути, на підставі договорів по наданню послуг перевезення вантажів автомобільним транспортом № 01/06/12 від 01.06.2012 року і № 03/09/12 від 03.09.2012 року, 45000 грн. основного боргу за надані послуги перевезення, (9000+1095+3150) 13245 грн. штрафних санкцій згідно зі ст. 231 ГК України, що разом складає 58245 грн., та відшкодувати понесені судові витрати.

21.12.2015 року за вх. № 29615 позивач в особі свого представника в порядку ст. 22 ГПК України подав письмову заяву про уточнення позовних вимог, в якій відмовився від позову в частині стягнення 13245 грн. штрафних санкцій, остаточно просив суд стягнути з відповідача на свою користь 45000 грн. основного боргу.

Відповідач подав письмовий відзив на позов (вх. № 25320 від 30.10.2015 року) і письмові пояснення на заяву про уточнення позовних вимог (вх. № 2811 від 11.02.2016 року), в яких проти позову заперечував з мотивів необґрунтованості і недоказаності позовних вимог та заявив про сплив позовної давності до спірних вимог.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з підстав і в розмірі, викладених у позовній заяві і заяві про уточнення позовних вимог від 21.12.2015 року, підтримала і просила суд позов задовольнити повністю, представник відповідача позов не визнав і просив суд в його задоволенні відмовити повністю з підстав, викладених у письмових відзиві і поясненнях.

Згідно з ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна і резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позовні вимоги задовольняє частково з наступних підстав.

01.06.2012 року відповідач в особі своєї філії «Єрківський спецкарєр», як замовник, і позивач, як виконавець, уклали договір № 01/06/12 надання послуг по перевезенню, відповідно до умов якого виконавець взяв на себе зобовязання надати замовнику послуги по перевезенню щебеневих матеріалів власним автомобільним транспортом на паливі замовника, а замовник провести розрахунок по фактично виконаній роботі згідно актів виконаних робіт в термін до 10 числа наступного місяця (пункти 1, 3, 4 договору).

На виконання умов договору № 01/06/12 позивач, відповідно до подорожнього листа вантажного автомобіля № 328 від 05.06.2012 року, товарно-транспортних накладних до нього №№ 17-20, з 5 по 8.06.2012 року виконав перевезення обумовленого договором вантажу (а.с. 70-74). Загальна вартість послуг перевезення, згідно з актом № 1 здачі-прийняття послуг від 11.06.2012 року (а.с. 25), складає 31074 грн.

Відповідно до подорожнього листа вантажного автомобіля № 331 від 19.06.2012 року, товарно-транспортних накладних до нього №№ 28-31, з 19 по 22.06.2012 року виконав перевезення обумовленого договором вантажу (а.с. 75-79). Загальна вартість послуг перевезення, згідно з актом № 2 здачі-прийняття послуг від 25.06.2012 року (а.с. 34), складає 34031,03 грн.

03.09.2012 року відповідач в особі своєї філії «Єрківський спецкарєр», як замовник, і позивач, як виконавець, уклали договір № 03/09/12 надання послуг по перевезенню, умови якого повторюють умови договору № 01/06/12 01.06.2012 року.

На виконання умов договору № 03/09/12 позивач, відповідно до подорожнього листа вантажного автомобіля № 432 від 10.09.2012 року, товарно-транспортних накладних до нього №№ 63-65, з 10 по 12.09.2012 року виконав перевезення обумовленого договором вантажу (а.с. 80-83). Загальна вартість послуг перевезення, згідно з актом № 13/09 здачі-прийняття послуг від 11.06.2012 року (а.с. 29), складає 19894,87 грн.

Відповідач свої зобовязання з оплати здійснював з порушенням встановлених договорами строків та не в повному обсязі, сплатив позивачу платіжними дорученнями № 500 від 29.11.2012 року 10000 грн., № 20 від 30.01.2013 10000 грн., № 144 від 21.05.2013 10000 грн., № 163 від 04.06.2013 10000 грн., № 283 від 21.08.2013 5000 грн. (а.с. 102-106), а всього 45000 грн.

Залишок несплаченої вартості наданих послуг з перевезення становить (84999,9 - 45000) 39999,9 грн.

16.03.2015 року за вих. №№ 17/1 і 17/2 позивач направив відповідачу письмові вимогу про проведення звірки взаєморозрахунків та претензію про погашення наявної заборгованості, які відповідачем всупереч умовам п.п. 4.2. договорів не виконані (а.с. 39, 40-41).

24.06.2015 року позивач уклав із ПП ОСОБА_4 договір про надання правової допомоги у господарській справі в інтересах позивача. На адвокатський запит ОСОБА_4 від 30.06.2015 року відповідач надав письмову відповідь № 86 від 03.08.2015 року, у якій відмовив позивачу у задоволенні претензійних вимог про сплату боргу у звязку з пропуском шестимісячного строку для предявлення цієї вимоги (а.с. 24, 42-43, 44).

Вищеназвані документи долучені до матеріалів справи в якості письмових доказів.

Отже, спірні зобовязальні відносини виникли між сторонами на підставі договорів по наданню послуг перевезення № 01/06/12 від 01.06.2012 року і № 03/09/12 від 03.09.2012 року. Договори є укладеними, виконувалися сторонами, вимоги позивача і заперечення відповідача ґрунтуються на правах і зобовязаннях сторін цього договору.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобовязань перевезення і послуг, загальні положення про послуги, перевезення і транспортне експедирування визначені главами 63-65 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), главою 32 Господарського кодексу України (далі - ГК України), загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобовязання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобовязання, відповідальність за порушення зобовязання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України. Крім того, спірні правовідносини сторін перебувають у сфері регулювання Статуту автомобільного транспорту, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 27.06.1969 N 401, та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Підстави виникнення цивільних прав та обовязків (господарських зобовязань) визначені, відповідно, ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України. Ними, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі (ст. 11 ч.ч. 1, 2 п.п. 1, 3 ЦК), заподіяння шкоди субєкту господарювання (ст. 174 ч. 1 абз. 4 ГК).

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обовязків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обовязки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Припинення дії, яка порушує право, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способами захисту цивільних прав (п.п. 3, 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частиною 2 ст. 908 ЦК України визначено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Вищенаведеними доказами у справі підтверджено виникнення між сторонами господарських договірних відносин у сфері перевезення вантажу автомобільним транспортом, що підтверджується укладеними ними договорами по наданню послуг перевезення вантажів автомобільним транспортом № 01/06/12 від 01.06.2012 року і № 03/09/12 від 03.09.2012 року, подорожніми листами вантажного автомобіля, товарно-транспортними накладними, актами здачі-прийняття послуг.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається; договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України: у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наявність і розмір невиконаного спірного грошового зобовязання в розмірі 39999,9 грн. позивачем обґрунтовано і підтверджено належними і допустимими доказами, відповідачем не спростовано.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач в особі свого представника, крім посилання на необґрунтованість і недоказаність позовних вимог, заявив, відповідно до ст. 258 ч. 2 п.п. 1, 6, ст. 267 ч. 4 ЦК України, про застосування позовної давності до спірних вимог, клопотання позивача про визнання судом причин пропущення позовної давності поважними вважав безпідставним.

Оцінюючи заперечення відповідача суд враховує, що належних і допустимих доказів спростування наявності суми боргу у розмірі 39999,9 грн. відповідачем на вимогу суду не подано, ухвалою суду від 18.02.2016 року провадження у справі в частині вимог про стягнення 13245 грн. штрафних санкцій припинено у звязку з відмовою позивача від позову в цій частині.

Позивач в особі свого представника наполягав на задоволенні позову в частині стягнення основного боргу та, заперечуючи проти заяви відповідача про застосування строку позовної давності, в засіданні суду підтримав своє клопотання про визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, надав пояснення (а.с. 67-68, 93-94, 97), за змістом яких пропущення позовної давності позивачем відбулось із поважних причин, зокрема, внаслідок навмисного затягування відповідачем строків з метою не проведення повного розрахунку, хворобливого стану здоровя позивача, обумовленого, в тому числі і наслідками його участі в ліквідації аварії на ЧАЕС, відсутністю коштів на отримання правової допомоги і відсутністю умов на отримання безкоштовної правової допомоги за місцем його проживання.

Статтями 256-258, 260, 261, 263, 264 ЦК України визначено поняття позовної давності, її загальну і спеціальну тривалість, правила обчислення, початок перебігу, умови зупинення і переривання перебігу позовної давності.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При вирішенні заяви відповідача про застосування позовної давності до спірних вимог і клопотання позивача про визнання поважними причин пропущення позовної давності суд також керується розясненнями Пленуму Вищого господарського суду України, викладеними в пунктах 2.2., 3.1., 4.2., 4.4., 4.4.1., 4.7.1., 5.6. його постанови N 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів».

З урахуванням норм ст. 258 ч. 2 п.п. 1, 6, ст. 925 ч. 3 ЦК України, ст. 315 ч. 5 ГК України, ст. 168 Статуту автомобільного транспорту, розяснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених обставин справи суд вважає, що до вимоги у спірних правовідносинах сторін встановлена спеціальна позовна давність у шість місяців, її перебіг після останнього переривання відраховується з 22.08.2013 року. Оскільки позивач подав позов 08.10.2015 року, то позовна давність ним пропущена. Проте, наведені ним причини пропущення позовної давності суд визнає поважними, а відтак, вимога позивача про стягнення 39999,9 грн. основного боргу, яка є предметом спору у даній справі, підлягає судовому захисту.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

З урахуванням викладеного, відповідно до умов договорів, обставин справи та вимог законодавства, суд вважає, що відповідач не виконав договірні зобовязання щодо порядку розрахунків за надані послуги з перевезення вантажу, прострочив їх оплату, тому позовна вимога про стягнення 39999,9 грн. основного боргу визнається обґрунтованою, доказаною і в такому розмірі задовольняється.

На підставі статті 49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати сплачений судовий збір і витрати на оплату послуг адвоката пропорційно розміру задоволеної частини позову в сумі 1624 грн. 02 коп.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», місцезнаходження: 18006, м Черкаси, бульвар Шевченка, 389, ідентифікаційний код 31141625 на користь субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3, місце проживання: 27400, Кіровоградська область, м. Знамянка, вул. Глінки, 29, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 - 39999 грн. 90 коп. основного боргу, 1624 грн. 02 коп. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення 5000 грн. 10 коп. боргу, 202 грн. 98 коп. судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його підписання.

Повний текст рішення складено і підписано 19.02.2016 року.

Суддя В.М. Грачов