ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р. Справа № 925/9/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛБ-ТРЕЙД», Черкаська область, Камянський район, с. Телепино, вул. Леніна, 2

до Телепинської сільської ради Камянського району Черкаської області, Черкаська область, Камянський район, с. Телепино, вул. Леніна, 52

за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Камянський РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго», Черкаська область, м. Камянка, вул. П.Василини, 8

про визнання недійсним та скасування рішення,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю;

від третьої особи: участі не брав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛБ-ТРЕЙД» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до Телепинської сільської ради Камянського району, в якому просить суд визнати недійсним та скасувати рішення Телепинської сільської ради від 02.10.2015р. №27-17/VI «Про скасування рішення Телепинської сільської ради №24-2/VI від 30.04.2015р.» та відшкодування судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Телепинська сільська рада при прийнятті спірного рішення порушила земельне законодавство та законодавство про місцеве самоврядування. Позивач вважає, що він правомірно набув право власності на нерухоме майно згідно договору купівлі-продажу, та набув право користування земельною ділянкою, що не визнається Телепинською сільською радою, а оспорюване ним рішення Телепинської сільської ради від 02.10.2015р. є таким, що порушує його права.

Представники позивача в засіданні вимоги підтримали.

Представник відповідача вимоги заперечив та пояснив, що у сільської ради у звязку зі зміною сільського голови повністю відсутні документи на обґрунтування прийнятого спірного рішення від 02.10.2015р. Просить в позові відмовити, оскільки новий склад місцевої ради не повинен відповідати за дії свого попереднього керівника.

Представник третьої особи в засідання суду 22.02.2016р. не зявився. Витребувані документи не надано.

Позивач і відповідач не підтвердили наявність претензій третьої особи стосовно використання позивачем земельної ділянки під майновим комплексом.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені та перевірені доказами такі взаємовідносини сторін та обставини.

05.03.2009р. між ТОВ «А-ТРЕЙД» та товариством з обмеженою відповідальністю «ЛБ-ТРЕЙД» (Позивач по справі) було укладено договір купівлі-продажу приміщення (а.с. 22-24), за умовами якого Позивач придбав у власність комплекс будівель та споруд, що знаходиться в с. Телепине Камянського району, посвідчений приватним нотаріусом Камянського районного нотаріального округу Черкаської області, зареєстрований в реєстрі за №701 (державна реєстрація від 17.03.2009р., номер витягу 7075602).

Як зазначено в п.2 договору купівлі-продажу приміщення, комплекс будівель та споруд розташований на земельній ділянці розміром 12,0623 га, яка надана продавцю в користування Телепинською сільською радою, що стверджується довідкою, виданою Телепинською сільською радою 04.03.2009р. за №121. Покупці повинні звернутись до Телепинської сільської ради для врегулювання правовідносин та визначення правового статусу земельної ділянки згідно Земельного кодексу України.

17.03.2009р. Камянський виробничий відділок комунального підприємства «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» зареєстрував право власності на комплекс будівель та споруд по вул. Леніна, 2 в с. Телепине Камянського району за товариством з обмеженою відповідальністю «ЛБ-ТРЕЙД», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.03.2009р. №22184447 (а.с. 26).

У 2009 році Позивач звернувся до Телепинської сільської ради з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку з земель промисловості.

12.03.2009р. Телепинська сільська рада прийняла рішення №22-2/V «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку з земель промисловості ТОВ «ЛБ-Трейд», яким надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку з земель промисловості загальною площею 7,2040 га, розташовану в межах с. Телепине, вул. Леніна, 2, передбачену для передачі в оренду ТОВ «ЛБ-Трейд» для виробничої діяльності строком на 49 років з правом викупу (а.с. 37).

30.04.2015р. Телепинська сільська рада прийняла рішення №24-2/VІ «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки під розміщення існуючого комплексу будівель і споруд для виробничої діяльності», яким вирішено затвердити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передати ТОВ «ЛБ-Трейд» земельну ділянку на умовах оренди терміном на 49 років, доручити сільському голові ОСОБА_4 укласти договір оренди земельної ділянки з ТОВ «ЛБ-Трейд» згідно з чинним законодавством (а.с. 7).

02.10.2015р. Телепинська сільська рада прийняла рішення №27-17/VІ «Про скасування рішення Телепинської сільської ради №24-2/VI від 30.04.2015р.», яким вирішила скасувати рішення Телепинської сільської ради від 30.04.2015р. №24-2/VІ «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки під розміщення існуючого комплексу будівель і споруд для виробничої діяльності» та рекомендувати ТОВ «ЛБ-Трейд» скорегувати проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду із зазначенням всіх наявних містобудівних обмежень (обтяжень) землекористування (а.с. 8).

Позивач вважає, що оскільки він правомірно набув право власності на об'єкт нерухомого майна (комплекс будівель та споруд) то відповідно до п.2 ст. 120 ЗК України має право на оформлення землекористування в тому ж обсязі і на тих же умовах, що були у попереднього землекористувача (на умовах договору оренди земельної ділянки з Телепинською сільською радою), але це право не визнається Телепинською сільською радою, прийняте органом місцевого самоврядування оспорюване рішення порушує його право, як користувача спірної земельної ділянки, що і стало підставою для звернення до господарського суду.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Позивач та відповідач є самостійними юридичними особами та субєктами господарювання.

Позивач як юридична особа, правомірно та обґрунтовано визначив підсудність та підвідомчість даного спору господарському суду Черкаської області.

Діяльність відповідача регламентована положеннями Конституції України (ст. 19), ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про оренду землі», іншими нормативними документами в частині регулювання земельних орендних відносин.

Приписи ст.13 Конституції України визначають, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах визначених Конституцією.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч.10 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) (в редакції від 06.05.2012р.) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач обґрунтовано та правомірно звернувся до сільської ради з проханням передати йому в користування земельну ділянку під комплексом будівель та споруд за адресою: с. Телепино, вул. Леніна, 52.

Право на оренду землі було реалізовано позивачем внаслідок прийняття рішення Телепинською сільською радою від 30.04.2015р. №24-2/VI (а.с. 7) на підставі виготовленої та поданої в раду землевпорядної документації.

Позивач на виконання даного рішення звернувся до ради про укладення договору оренди землі. Рада протиправно ухилилась від укладання такого договору, порушивши право позивача на відкрите оплатне використання ним обтяженої земельної ділянки під власним нерухомими майновим комплексом.

В подальшому Телепинська сільська рада без повідомлення зацікавлених осіб, в односторонньому порядку скасувала власне рішення рішення ради від 30.04.2015р. №24-2/VI, перевищивши свої повноваження та погіршивши становище позивача.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У застосуванні положень ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, щодо переходу права користування земельною ділянкою внаслідок переходу права на розташованій на ній житловий будинок, будівлю, споруду, слід враховувати, що положення відповідних статей обох кодексів мають один і той же предмет регулювання, а тому підлягають застосуванню в сукупності.

До відносин, пов'язаних з переходом права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок, будівля, споруда, до особи, що набула право власності на відповідне нерухоме майно, в тому числі стосовно розміру такої земельної ділянки, застосовується законодавство, що діяло на час переходу права власності на житловий будинок, будівлю, споруду.

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України при переході права власності будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

У разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набуття цього майна переходять права на відповідну земельну ділянку на умовах, на яких вона належала відчужувану - права власності або права користування.

Відповідно до п. 2.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок (будівлю, споруду), що знаходиться на земельній ділянці, наданій у користування, до набувача переходить право користування відповідною земельною ділянкою в тому ж обсязі, що був у попереднього землекористувача. Отже, якщо попередній власник житлового будинку (будівлі, споруди) користувався земельною ділянкою, на якій розміщено відповідне нерухоме майно на підставі договору оренди, новий власник може вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою на своє ім'я в установленому законом порядку, в тому числі, з додержанням вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» і ст. 125 ЗК України, яка пов'язує виникнення права на земельну ділянку з моментом державної реєстрації відповідного права.

Пунктами «а», «е» ч. 1 ст. 141 ЗК України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, в тому числі, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та набуття іншою особою права власності на інший будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом (ч. ч. 1, 3 ст. 31 ЗУ «Про оренду землі»).

У випадку, коли житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч.2 ст. 120 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, переходить право власності, право користування на земельні ділянки, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Виходячи з наведених норм законодавства, у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу - права власності або права користування.

Таким чином, оскільки фактичне користування земельною ділянкою та розміщеними на ній об'єктами нерухомості здійснює їх новий власник, то він має право оформити це відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно з ч. 1 та 2 ст. 116 ЗК України юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельної ділянки у власність або надання їх у користування.

Пунктом 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до виключної компетенції відповідної Ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні - сесії.

Відповідач не надав ніяких доказів, що могли слугувати причиною прийняття спірного рішення Телепинською сільською радою від 02.10.2015р. №27-17/VI «Про скасування рішення Телепинської сільської ради №24-2/VI від 30.04.2015р.». Натомість представник відповідача у судовому засіданні запропонував позивачу поновити довідку з земельного кадастру про вартість землі та повторно звернутися до сільської ради для укладання договору оренди землі, не обгрунтувавши свої дії та всупереч існуючому спірному рішенню ради №27-17/VI.

Відповідачем також не надано жодних доказів про збір матеріалів та підготовку засідання сесії сільської ради від 02.10.2015р., затвердження порядку денного сесії ради, порядок обговорення на сесії ради питання про скасування власного рішення від 30.04.2015р.

П. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що одним із способів захисту права юридичних осіб на земельні ділянки є визнання недійним органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

В наведених нормах права відсутнє право ради скасовувати власне рішення.

Аналогічні правові позиції викладені в обовязкових до виконання постановах Верховного суду України. У ст. 3 Конституції закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у ст. 74 Закону №280/97-ВР, згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Судом встановлено, що Телепинська сільська рада рішенням №24-2/VІ затвердила позивачу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки 7,2040 га під розміщення існуючого комплекту будівель і споруд, та передала в користування земельну ділянку терміном на 49 років на умовах оренди.

Оскільки зазначене рішення є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, він не може бути в подальшому скасований органом місцевого самоврядування.

Тобто, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Аналогічні правові позиції містяться у Рішеннях Верховного суду України у справах №21-423а11 від 05.03.2012р.; №21-412а12 від 25.12.2012р.; №21-64а13 від 04.06.2013р.

Твердження третьої особи суд не приймає до уваги при прийнятті рішення, оскільки ніяких претензій ні до сільської ради, ні до позивача стосовно спірної земельної ділянки не висловлено. Вимог про встановлення сервітуту не заявлено. Камянський РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» не довів порушення своїх прав та не надав доказів обмежень використання ним власних мереж та ліній ЛЕП на території позивача.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд враховує, що відповідачем не спростовано доводи позивача та не доведено правомірності своїх дій, хоча обовязок доведення правомірності своїх дій лежить на органу місцевого самоврядування.

Позов підлягає до задоволення. У відповідності до приписів ст. 16 п. 10 та ст. 21 ЦК України належить визнати недійсним та скасувати рішення Телепинської сільської ради Камянського району від 02.10.2015р. №27-17/VI «Про скасування рішення Телепинської сільської ради №24-2/VI від 30.04.2015р.».

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Витрати, які поніс Позивач, сплативши згідно договору від 20.01.2016р. про надання правової допомоги - є адвокатськими витратами на суму 4000,00 грн., та підлягають до стягнення з Відповідача як судові витрати на користь позивача.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача повністю та стягнути на користь Позивача 1378,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним та скасувати рішення Телепинської сільської ради Камянського району Черкаської області від 02.10.2015р. №27-17/VI «Про скасування рішення Телепинської сільської ради №24-2/VI від 30.04.2015р.».

Стягнути з відповідача: Телепинської сільської ради Камянського району Черкаської області, Черкаська область, Камянський район, с. Телепине, вул. Леніна, 52, ідентифікаційний код 34176472, номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача: товариства з обмеженою відповідальністю «ЛБ-ТРЕЙД», Черкаська область, Камянський район, с. Телепине, вул. Леніна, 2, ідентифікаційний код 36173170, номер рахунку в банку невідомий

1378,00 грн. судового збору та 4000 грн. витрат на послуги адвоката.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 25.02.2016р.

Суддя Г.М. Скиба