ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2016 р. Справа № 914/1252/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Кузя В.Л.

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, б/н від 06.11.2015р.; товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» від 16.12.15р., б/н

на рішення господарського суду Львівської області від 28.10.2015р.

у справі № 914/1252/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд», м. Київ

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Львів

про стягнення заборгованості в сумі 309634грн. 93коп. та розірвання договору фінансового лізингу №883/02/13-В від 28.02.2013р.

за участю представників сторін:

- від позивача - Бічук С.Ф.;

- від відповідача - ОСОБА_4

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.11.2015р. апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Орищин Г.В., суддів Данко Л.С. та Кузя В.Л.

Розпорядження голови Львівського апеляційного господарського суду від 03.12.2015р. в склад колегії по розгляду справи № 914/1252/15 замість судді Данко Л.С. введено суддю Галушко Н.А.

На розгляд суду 24.12.2015р. повторно поступила апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд», яка прийнята до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Орищин Г.В., судді Данко Л.С., Кузь В.Л., згідно протоколу автоматизованого розподілу справ.

З врахуванням того, що розгляд апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 Львівським апеляційним господарським судом розпочато колегією у складі головуючого судді Орищин Г.В., суддів Галушко Н.А. та Кузя В.Л., розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 26.01.2016р. визначено наступний склад колегії суддів для розгляду апеляційної скарги ТзОВ «Український лізинговий фонд»: головуючий суддя Орищин Г.В., судді Галушко Н.А., Кузь В.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.01.2016р. апеляційні скарги ФОП ОСОБА_2 та ТзОВ «Український лізинговий фонд» об'єднано в одне апеляційне провадження.

Права та обов'язки сторін, передбачені ст. 20,22 ГПК України, представникам сторін роз'яснено.

Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням господарського суду Львівської області від 28.10.2015р. у справі №914/1252/15 (головуючий суддя Іванчук С.В.. судді Коссак С.М., Манюк Т.П.) позов товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) «Український лізинговий фонд» задоволено частково; з фізичної особи - підприємця (надалі ФОП) ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто 213806,92 грн. боргу та 5494,14грн. судового збору; розірвано договір фінансового лізингу № 883/02/13-В від 28.02.2013р., укладений між ФОП ОСОБА_2 та ТзОВ «Український лізинговий фонд».

Приймаючи вказане рішення місцевий господарський суд виходив з того, що сторони погодили згідно з п.2.6. загальних умов, що лізингові платежі, які підлягають виплаті за даним договором, розраховуються з використанням середньозваженого курсу української гривні до долара США на міжбанківському ринку за встановленою цим пунктом формулою, лише у разі зазначення в п.8.5. договору на застосування при визначенні розміру лізингового платежу коригування курсу валют. Однак, у п.8.5. вказаного договору йдеться про те, що офіційний курс гривні до долара США на дату укладення договору становить 7,993, про застосування при визначенні розміру лізингового платежу коригування курсу валют у цьому пункті не йдеться. Відповідно до п. 2.14 загальних умов договору у разі настання зміни розміру платежів, розмір лізингових платежів та/або розмір авансового платежу за договором може бути змінений шляхом укладання сторонами додаткової угоди. Відтак, розмір грошового зобов'язання відповідача чітко визначений графіком внесення лізингових платежів в редакції додаткової угоди № 3 від 13.03.2014р. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості з лізингових платежів в розмірі 213806,92грн., що складає різницю між сумою 894509,71грн., що підлягала оплаті по 29.09.2015р. згідно додаткової угоди №3 до договору №883/02/13-В фінансового лізингу від 28.02.2013р. та сумою здійсненої відповідачем оплати - 680702,79грн. Крім цього, станом на момент звернення позивача із даним позовом у відповідача існувала заборгованість понад 30 календарних днів із оплати частини вартості предмета лізингу та оплати комісії (винагороди), зокрема із оплати 22-го платежу, 23-го та 24-го платежів згідно графіку внесення лізингових платежів, відтак позовні вимоги щодо розірвання договору фінансового лізингу є підставними в силу приписів ч.1 ст.615 ЦК України.

Не погодившись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду ФОП ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що вимога позивача про стягнення з відповідача щомісячних лізингових платежів з валютним коригуванням не ґрунтується на вимогах закону та умовах договору, внаслідок чого є безпідставною та незаконною. На переконання апелянта, в оскаржуваному рішенні не наведено жодної із встановлених законом підстав для розірвання договору в судовому порядку, зокрема, відповідач зазначає, що станом на 08.10.2014р. (дата надіслання листа-вимоги від 30.09.2014р.) в нього існувала переплата лізингових платежів в розмірі 40166,09 грн. Факт відсутності заборгованості з лізингових платежів встановлено постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.09.2015р. у справі № 914/1811/15. З огляду на це, відповідач вважає неправомірним звернення позивача до суду з позовом про стягнення цієї безпідставної заборгованості та розірвання договору, на підставі факту надіслання ТзОВ «Український лізинговий фонд» повідомлення про відмову від договору у зв'язку з існуванням заборгованості з лізингових платежів з валютним коригуванням. Враховуючи те, що попередня вимога від 30.09.2014р. та повідомлення про відмову від договору від 14.10.2015р. були здійснені з порушенням встановленого договором порядку та не призвели до настання будь-яких юридичних наслідків, а також, враховуючи відсутність вимоги про усунення порушення та повідомлення про відмову, надісланих позивачем відповідачу у зв'язку із неоплатою останнім лізингових платежів згідно графіка за період з 29.11.2014р. до 29.01.2015р., на переконання скаржника, право на відмову від договору у позивача не виникло ні на момент його звернення до суду з позовом, ні на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

Прийняте рішення господарського суду Львівської області від 28.10.2015р. оскаржило й ТзОВ «Український лізинговий фонд», обґрунтовуючи свої вимоги, пунктами 8.4 та 8.5 договору, де сторони чітко передбачили, що лізингові платежі, вказані у графіку, будуть коригуватися відповідно до п. 2.6 загальних умов договору, а саме на середньозважений курс гривні до долару США в день їх оплати. Отже, використання такої погодженої сторонами формули для визначення суми лізингового платежу, належного до сплати, здійснюється самостійно сторонами при щомісячній оплаті лізингових платежів і не являється односторонньою зміною умов договору. Разом з тим, позивач покликається на пункти 2.13 та 2.14 загальних умов договору, якими передбачено, що загальна вартість предмета лізингу встановлена п. 3.3. договору до моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу може змінюватися внаслідок зміни вартості предмета лізингу, збільшення відпускної ціни заводом-виробником, збільшення розміру митних зборів, зміни курсу валют, тощо. В даних пунктах не йдеться про необхідність підписувати додаткову угоду при оплаті лізингових платежів у разі зміни курсу валют під час дії договору. Апелянт також зазначає, що починаючи з 19 місяця дії договору по графіку (29.08.2014р.) відповідач вносив лише часткову оплату і згодом припинив виконання грошових зобов'язань згідно договору, продовжуючи незаконно експлуатувати предмет лізингу на безоплатній основі. 30.09.2014р. товариством на адресу відповідача було надіслано лист-вимогу про сплату заборгованості. На момент надіслання вказаного листа, позивач стверджує, що було прострочено 2 місяці оплати лізингових платежів і лізингодавець вже на той момент мав право скористатися своїм правом достроково, в односторонньому порядку відмовитись від договору та вилучити предмет лізингу. Лізингодавець скористався своїм законним правом на відмову від договору, надіславши відповідачу повідомлення про відмову від договору фінансового лізингу з вимогою повернути предмет лізингу та всі належні документи, однак така вимога не була виконана лізингоодержувачем добровільно, позивачу не вдалося самостійно вилучити предмет лізингу та встановити місцезнаходження такого. Відтак, позивачем було правомірно, на його думку в порядку, передбаченому чинним законодавством, заявлено вимогу про розірвання договору та стягнення боргу з врахуванням суми курсової різниці.

19.01.2016р. ТзОВ «Український лізинговий фонд» було подано додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких скаржник звертає увагу суду на постанову Вищого господарського суду від 29.12.23015р. у справі № 914/1526/15, якою встановлено преюдиційний факт вираження зобов'язань за договором фінансового лізингу в гривні з коригуванням курсі української гривні до долару США, відповідно до умов договору. У зв'язку з наведеним лізингодавцем було правомірно заявлено вимогу про стягнення боргу з врахуванням суми курсової різниці.

Скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, ФОП ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ТзОВ «Український лізинговий фонд» та додаткові пояснення, в якому на спростування доводів позивача, покликається на те, що сторони грошове зобов'язання виразили у гривнях, без визначення грошового еквівалента в іноземній валюті. В тексті договору та додатків до нього відсутній конкретний розмір грошового зобов'язання, погоджений сторонами в іноземній валюті. Враховуючи зміст п. 8.1 укладеного сторонами договору фінансового лізингу в редакції додаткової угоди № 3 від 13.03.2014р., сторони не скористались правом визначати у договорі грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті ні при укладенні договору фінансового лізингу, ні при внесенні до нього змін.

Розглянувши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності із апеляційними скаргами, судова колегія встановила наступне:

28.02.2013р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (лізингодавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 883/02/13-В (а.с. 14, т. І). Відповідно до п. 1.1 загальних умов договору лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу майно (предмет лізингу), найменування і характеристики якого вказані в специфікації, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу, оплачувати лізингові платежі, зазначені в графіку внесення лізингових платежів, а також інші платежі відповідно до умов даного договору.

Лізингові платежі включають: платежі в погашення (компенсацію) вартості предмета лізингу і винагороду (комісію) лізингодавця за наданий в лізинг предмет лізингу (п. 2.1. загальних умов).

Згідно з п. 2.4. даного договору, всі чергові лізингові платежі відповідач зобов'язаний оплачувати не пізніше дати, встановленої для їх оплати відповідно до графи 2 графіка платежів в сумі, зазначений у графі 6 графіка платежів. Як вбачається із графіка платежів, що є невід'ємним додатком до договору, усі лізингові платежі вказані у фіксованій (твердій) сумі в національній валюті України - гривні.

Відповідно до п. 8.1 договору загальна сума лізингових платежів на дату укладення цього договору становила 1216761,37 грн., а сплата лізингових платежів здійснюється в гривні з коригуванням курсу валют відповідно до п. 2.6. загальних умов договору.

Загальними умовами договору, а саме п. 2.6. передбачено, що у разі зазначення в п.8.5. договору, на застосування при визначенні розміру лізингового платежу коригування курсу валют, сторони погоджуються, що лізингові платежі, які підлягають виплаті згідно з даним договором розраховуються з використанням середньозваженого курсу української гривні до долара США на міжбанківському ринку (за офіційними даними НБУ).

У п. 8.5 договору зазначено, що офіційний курс гривні до долару США на дату укладення договору складає 7,993грн.

Загальна вартість предмета лізингу, передбачена п.3.3. договору, до моменту підписання акту прийому-передачі предмета лізингу може змінюватися (коректуватися) внаслідок зміни вартості предмета лізингу продавцем відповідно до умов договору купівлі-продажу, укладеного між лізингодавцем та продавцем, в тому числі в разі збільшення відпускної ціни заводом-виробником, збільшення розміру митних зборів, зміни курсу валют, збільшення розміру діючих або введення нових податків, зборів або обов'язкових платежів, які безпосередньо впливають на вартість предмета лізингу (п.2.12. загальних умов договору).

Відповідно до п. 2.14 загальних умов договору у разі настання подій, зазначених в п.2.12 та /або п.2.13 загальних умов, розмір лізингових платежів та/або розмір авансового платежу за договором, може бути змінений шляхом укладення сторонами додаткової угоди. Однак, сторонами не надано суду доказів в підтвердження укладення такої додаткової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 13.03.2014р. між сторонами було укладено додаткову угоду №3, якою погоджено графік внесення лізингових платежів у новій редакції та встановлена загальна сума лізингових платежів в розмірі 1201657,18грн. (а.с. 27, т. І).

На виконання умов даного договору 29.03.2013р. лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв, в якості предмета лізингу автомобіль DAF FT XF105; 2012 року випуску, шасі НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, що підтверджується актом прийому-передачі предмета лізингу (а.с. 28, т. І).

Відповідач, в свою чергу, здійснив оплату на суму 680702,79грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень (а.с. 116-150, т. І) та не заперечується сторонами.

З метою досудового врегулювання спору, з посиланням на прострочення сплати лізингових платежів, лізингодавець 08.10.2014р. надіслав на адресу лізингоодержувача лист-вимогу вих.№675-УПК від 30.09.2014р. про сплату заборгованості в розмірі 78151,59грн., пені в сумі 903,83грн та 6006,95грн. штрафу за несвоєчасну сплату лізингових платежів, який був одержаний ФОП ОСОБА_2 15.10.2014р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 31, т. І).

16.10.2014р. позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення №681-УПК від 14.10.2014р. про відмову (розірвання) від договору, яке було одержано відповідачем 22.10.2014р., що підтверджується копією поштового повідомлення про вручення (а.с. 32 зворот, т. І). У повідомленні зазначено, що ТзОВ «Український лізинговий фонд» у зв'язку із простроченням сплати чергового платежу більш ніж 30 днів з дня настання строку платежу, встановленого графіком сплати лізингових платежів, відповідно до умов п.п.11.2.1 договору, лізингодавець в односторонньому досудовому порядку, передбаченому п.11.4 договору, відмовляється від договору та вимагає повернути предмет лізингу та всі належні документи протягом 7 днів з моменту направлення цього повідомлення. Відповідно до п.11.6 договору, датою розірвання договору вважатиметься дата фактичного повернення (вилучення) предмету лізингу з фінансового лізингу за актом повернення.

Пунктом 11.2.1 загальних умов договору передбачено, що лізингодавець має право достроково, в односторонньому порядку відмовитися (розірвати) від договору та вилучити предмет лізингу у випадку, коли лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) та/або інший платіж передбачений договором, та прострочення оплати становить більше 30 днів з дня настання строку платежу.

ТзОВ «Український лізинговий фонд» 26.11.2014 р. звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про вчинення виконавчого напису на повернення предмета лізингу, визначеного договором фінансового лізингу № 883/02/13-В від 28.02.2013р., вважаючи, також, що відповідачем не сплачено щомісячні лізингові платежі за користування предметом лізингу, які підлягали сплаті в порядку, розмірі та терміни, встановлені графіком платежів (додаток № 1 до договору фінансового лізингу) 29.08.2014 р., 29.09.2014 р., 29.10.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.11.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В., на підставі ст. 18 Цивільного кодексу України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат», ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» та п. 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, вчинено виконавчий напис №2175, відповідно до якого, нотаріус запропонувала позивачу повернути на користь відповідача автомобіль DAF FT XF105; 2012 року випуску, шасі НОМЕР_4 двигун НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю 877400 грн., що переданий у користування на підставі договору фінансового лізингу № 883/02/13-В, укладеного 28 лютого 2013 р., що підлягав поверненню за невиплачені лізингові платежі за період з 29 серпня 2014 р. по 26 листопада 2014 р. у розмірі 98014,64 грн.

11.12.2014 р. головним державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції винесено постанову ВП № 45796149 з примусового виконання цього виконавчого напису за №2175, виданого 26.11.2014 р.

Вважаючи, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, ФОП ОСОБА_2 оскаржив його до господарського суду Львівської області. Рішенням господарського суду Львівської області від 10.08.2015р. у справі № 914/1811/15, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.09.2015р., позов ФОП ОСОБА_2 до ТзОВ «Український лізинговий фонд» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою Ольгою Василівною 26.11.2014р. та зареєстрований в реєстрі за №2175; стягнуто з ТзОВ «Український лізинговий фонд» на користь ФОП ОСОБА_2 судові витрати.

Відповідно до ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що ТзОВ «Український лізинговий фонд» з порушенням встановленого договором фінансового лізингу порядку вчинив відмову від договору, тому така відмова не може вважатися законною та призводити до припинення договірних відносин. Разом з тим, встановлено, що належні до оплати лізингоодержувачем 29.08.2014р., 29.09.2014р. та 29.10.2014р. грошові суми за своїм розміром перевищували належні до сплати у ці дати загальні суми лізингових платежів, встановлені графіком внесення лізингових платежів, що, в свою чергу не може свідчити про безспірність заборгованості, а визначення лізингових платежів лізингодавцем в односторонньому порядку є безпідставним, оскільки договором та додатками до нього встановлено окремий порядок зміни лізингових платежів шляхом укладення між сторонами додаткової угоди.

Заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши долучені до матеріалів справи докази, судова колегія дійшла до висновку, що апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 слід задоволити, а апеляційну скаргу ТзОВ «Український лізинговий фонд» відхилити з огляду на наступне:

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини (ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України).

У відповідності зі ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 292 ГК України, що кореспондується зі ст. 806 ЦК України, лізингом є господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Як було зазначено вище п. 2.1 загальних умов передбачає, що лізингові платежі за цим договором включають платежі в погашення (компенсацію) вартості предмета лізингу і винагороду (комісію) лізингодавця за наданий в лізинг предмет лізингу.

Поруч з тим, відповідно до п. 2.2 загальних умов загальна сума лізингових платежів на дату укладення договору визначається п. 8.1. договору і може змінюватися відповідно до умов цього договору. Порядок, розмір та терміни оплати лізингоодержувачем лізингових платежів встановлюється в графіку платежів (додаток № 1 до договору).

Пункт 3.3 договору передбачає, що загальна вартість предмета лізингу, включаючи ПДВ, яка є складовою лізингових платежів у відповідності до п. 2.1. загальних умов, становить 902000,00 грн. Разом з тим, договором передбачено можливість зміни вартості предмета лізингу в порядку, визначеному п.п. 2.12-2.14 загальних умов.

Зокрема, згідно п. 2.12. загальна вартість предмета лізингу, передбачена п. 3.3. договору, до моменту підписання акту прийому-передачі предмета лізингу може змінюватися (корегуватися) внаслідок зміни вартості предмета лізингу продавцем відповідно до умов договору купівлі-продажу, укладеного між лізингодавцем та продавцем, в тому числі в разі збільшення відпускної ціни заводом-виробником, збільшення розміру митних зборів, зміни курсу валют, збільшення розміру діючих або введення нових податків, зборів або обов'язкових платежів, які безпосередньо впливають на вартість предмета лізингу.

Відповідно до п. 2.4 загальних умов у разі настання перелічених вище подій, в тому числі зміни розміру платежів, розмір лізингових платежів та/або розмір авансового платежу за договором може бути змінений шляхом укладення сторонами додаткової угоди.

З огляду на викладене, розмір грошового зобов'язання позивача чітко визначений графіком внесення лізингових платежів в редакції додаткової угоди № 3 від 13.03.2014р.

У п. 2.6. загальних умов сторони погодилися, що лізингові платежі, які підлягають виплаті згідно даного договору, розраховуються з використанням середньозваженого курсу української гривні до долара США на міжбанківському ринку (за офіційними даними НБУ, розміщеними на сайті http://bank.gov.ua/control/uk/index) за встановленою цим пунктом формулою, лише у разі зазначення в п. 8.5. договору на застосування при визначенні розміру лізингового платежу коригування курсу валют. Аналогічне посилання на п. 8.5. договору міститься й у п. 13.5. загальних умов.

Однак, у п. 8.5. вказаного договору йдеться про те, що офіційний курс гривні до долара США на дату укладення договору становить 7,993, а про застосування при визначенні розміру лізингового платежу коригування курсу валют у цьому пункті не йдеться.

Згідно графіку, викладеного в додатковій угоді № 3 до договору, сукупність лізингових платежів, які підлягали оплаті станом на 29.09.2015р. становила 894509,71грн., а з врахуванням здійсненої ФОП ОСОБА_2 оплати в розмірі 680702,79 грн., що підтверджена матеріалами справи та не заперечується сторонами, заборгованість відповідача перед позивачем з лізингових платежів становить 213806,92грн. Відтак, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про підставність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 213806,92грн.

Щодо задоволення господарським судом позовних вимог в частині розірвання договору фінансового лізингу слід зазначити наступне:

Відповідно до ч.2 ст.598 ЦК України припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У разі порушення зобов'язання однією стороною, друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст.615 ЦК України).

Відповідно до п. 11.2 загальних умов договору лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір та вилучити предмет лізингу, зокрема, у випадку ,коли лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) а/ або інший платіж, передбачений договором, та прострочення сплати становить більше 30 днів від дня настання строку платежу, встановленого графіком платежів або загальними умовами.

Пунктом 11.3 загальних умов договору передбачено, що у разі виникнення будь-якого з підстав, передбачених п.п. 11.2.1-11.2.8 цих загальних умов, лізингодавець направляє лізингоодержувачу повідомлення з вимогою усунути існуючі порушення або достроково викупити предмет лізингу, сплативши лізингодавцю суму викупу, розраховану, відповідно до ст. 8 загальних умов.

У разі, якщо протягом 20 календарних днів від дати направлення лізингоодержувачу повідомлення згідно п. 11.3 загальних умов, останній не усуне визначені в повідомленні порушення або не викупить предмет лізингу, лізингодавець направляє цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від договору і поверненні предмета лізингу із зазначенням терміну та місця його передачі лізингодавцю (п. 11.4 загальних умов договору).

У відповідності до п. 11.6 загальних умов договору датою розірвання договору є дата фактичної передачі предмета лізингу лізингоодержувачем лізингодавцю або дата вилучення предмета лізингу.

Отже, умовами договору фінансового лізингу передбачено особливий порядок розірвання/відмови від договору, недотримання якого не створюватиме відповідних правових наслідків для сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача лізингових платежів за період з 29.11.2014р. по 29.01.2015р., однак в матеріалах справи відсутні відповідні вимоги, скеровані на адресу відповідача про стягнення заборгованості саме за цей період. Разом з цим, позивачем, в порушення п. 11.4 загальних умов договору, не дотримано порядку надання лізингоодержувачу 20-ти денного строку для сплати таких лізингових платежів, а також - суду не надано доказів надіслання йому повідомлення про відмову від договору у зв'язку із невиконанням вимог про сплату відповідачем лізингових платежів згідно графіка за період з 29.11.2014р. по 29.01.2015.р., як це передбачено умовами договору. Оскільки попередня вимога від 30.09.2014р. та повідомлення про відмову від договору від 14.10.2014 р. були здійснені з порушенням встановленого договором порядку, що встановлено судовим рішенням у справі №914/1811/15, що набрало законної сили, не зумовили настання жодних правових наслідків для сторін, зважаючи на недотримання лізингодавцем процедури відмови (розірвання) від договору, передбаченої умовами договору, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для розірвання договору фінансового лізингу №883/02/13-В від 28.02.2013р. Відтак, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Львівської області в цій частині слід скасувати, а в задоволенні позовної вимоги щодо розірвання вказаного договору фінансового лізингу - відмовити.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на позивача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги ТзОВ «Український лізинговий фонд» відмовити.

2. Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволити.

3. Рішення господарського суду Львівської області від 28.10.2015р. у справі № 914/1252/15 скасувати в частині розірвання договору фінансового лізингу від 28.02.2013р. № 883/02/13-В. В цій частині в задоволенні позову відмовити.

4. В решті рішення господарського суду залишити без змін.

5. Стягнути з товариств з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (04205, м. Київ, пр. Оболонський, 35-А, оф. 301 ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3) 1339 (тисячу триста тридцять дев'ять) ,80 грн. у відшкодування судового збору за розгляд апеляційної скарги.

6. Місцевому господарському суду на виконання даної постанови видати відповідний наказ.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

8. Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складений 24.02.2016р.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Кузь В.Л.