КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Справа№ 37/299

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Коршун Н.М.

Дикунської С.Я.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Іващенко О.В. (довіреність №91/2015/11/11-4 від 11.11.2015 р.)

від відповідача - Бойков О.С. (довіреність б/н від 22.09.2015 р.)

від третьої особи - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Житлово-будівельного кооперативу «Оболонь»

на рішення господарського суду міста Києва від 12.03.2014 р.

у справі №37/299 (суддя Гавриловська І.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Житлово-будівельного кооперативу «Оболонь»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Київська міська державна адміністрація

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Житлово-будівельного кооперативу «Оболонь» про стягнення з відповідача 112513,51 грн. боргу за спожиту теплову енергію, 30857,67 грн. інфляційних втрат, 4673,98 грн. 3% річних та 10402,07 грн. пені.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.07.2008 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Київську міську державну адміністрацію.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.03.2014 р. у справі №37/299 позов задоволено частково та вирішено стягнути з ЖБК «Оболонь» на користь ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" 112513,51 грн. основного боргу; 30857,67 грн. інфляційної складової боргу; 4673,98 грн. три відсотки річних; 2343,76 грн. пені; 1503,89 грн. витрат на сплату державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Оболонь» задоволено частково. Рішення господарського суду міста Києва від 12.03.2014р. у справі №37/299 скасовано частково і прийнято нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго» задоволено частково. Стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу «Оболонь» на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» 19760,35 грн. основного боргу; 2270,28 грн. пені; 2253,96 грн. 3% річних; 10679,16 грн. інфляційних нарахувань; 349,64 грн. державного мита; 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь Житлово-будівельного кооперативу «Оболонь» 1234,83 грн. за подання апеляційної скарги; 7383,46 грн. витрат, сплачених за проведення судової експертизи.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.12.2015 р. касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2015 р. у справі №37/299 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 12.03.2014 р., відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення а частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним через невідповідність висновків суду обставинам справи, прийнятим з неправильним застосуванням норм процесуального права та порушенням норм матеріального права.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити, рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представника третьої особи.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами від 21.12.2015 р. та від 01.02.2016 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», яка була перейменована на Публічне акціонерне товариство «Київенерго», в особі Структурного підрозділу «Енергозбут Київенерго» (енергопостачальна організація) та Житлово-будівельним кооперативом «Оболонь» (абонент) було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 24-0448 від 01.09.2000 р., відповідно до умов якого енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону, гарячого водопостачання протягом року, в кількості та обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору, а абонент зобов'язується виконувати умови та порядок оплати в обсягах і терміни, які передбачені в додатку № 4 до даного договору.

Згідно п. 5.1. договору № 24-0448 від 01.09.2000 р., облік споживання абонентом теплової енергії проводиться по приладах обліку, розрахунковим способом.

Відповідно до п. 5.3. вищезазначеного договору, абонент, що має прилади обліку, щомісячно надає енергопостачальній організації звіт по фактичному споживанню теплової енергії, в терміни, передбачені у додатку № 1 до даного договору.

Згідно п. 4 додатку № 1 до договору № 24-0448 від 01.09.2000 р., дата зняття абонентом показників приладів обліку - по 25 число поточного місяця, надання звіту в РВТ № 3 - не пізніше 28 числа. При відсутності звіту розрахунок виконується згідно максимальних договірних навантажень.

Додатками № 3 та № 4 до договору № 24-0448 від 01.09.2000 р. визначено тарифи на теплову енергію та порядок розрахунків за спожиту теплову енергію.

Відповідно до п. 2 додатку № 4 до договору № 24-0448 від 01.09.2000 р., абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у районному відділі теплозбуту № 3 за адресою: м. Київ, вул. Щекавицька, 37/48, розрахункова група, тел. 416-13-64, табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в РВТ), та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Згідно п. п. 3 - 3.2. вищевказаного додатку, сплату за вказаними в п. 2. цього додатку документами, абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця, при цьому: в разі, якщо абонент розраховується за показниками приладів обліку, йому пред'являється до сплати заявлена кількість теплової енергії на поточний місяць (згідно додатку № 1 до даного договору); у випадку перевищення фактичного використання теплової енергії понад заявленого, ця кількість перевищення самостійно сплачується абонентом не пізніше 28 числа поточного місяця; у випадку, якщо фактичне використання нижче від заявленого, сплата проводиться за фактичними показниками. Абонентам, що не мають приладів обліку:

-щомісячно виставляється до сплати кількість теплової енергії згідно до договірних навантажень з урахуванням середньомісячної розрахункової температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та фактичного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду;

- кількість фактично спожитої теплової енергії визначається згідно договірних навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання абонента в розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 3.5. додатку № 4 до договору № 24-0448 від 01.09.2000 р., у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду (п. 3 цього додатку), енергопостачальна організація нараховує абоненту пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5 % за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Позивач в обґрунтування позовних вимог надав суду довідку про надходження коштів за спожиту від ПАТ «Київенерго» теплову енергію ЖБК «Оболонь», копії облікових карток відповідача за період з січня 2005 р. до травня 2008 р., відомостей обліку споживання теплової енергії за спірний період. Загальна сума спожитої відповідачем теплової енергії за період з 01.10.2005 р. до 01.06.2008 р. становила 318158,56 грн.

Позивач зазначив, що ним були належним чином виконані зобов'язання за договором № 24-0448 від 01.09.2000 р., тоді як відповідач свої зобов'язання щодо оплати за спожиту теплову енергію виконав частково на суму 205645,05 грн., у зв'язку з чим станом на 01.06.2008 р. у нього виникла заборгованість у розмірі 112513,51 грн.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, зауважень щодо відпуску теплової енергії від відповідача не надходило, тоді як відповідач у визначений договором № 24-0448 від 01.09.2000 р. та додатками до нього строк оплату за спожиту теплову енергію здійснив не повністю.

Заперечуючи проти обсягів спожитої теплової енергії, представник відповідача належних доказів у підтвердження їх невірності господарському суду не надав. Крім того, господарський суд враховує ту обставину, що до звернення з позовом постачальника теплової енергії абонент (відповідач) не фіксував фактів невірності нарахувань, до спеціалістів-теплотехніків за отриманням висновку не звертався та не звертався у встановленому порядку до позивача за перерахунком у зв'язку із завищенням показників.

В процесі розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції, представник відповідача зазначав, що неодноразово звертався до відповідача з запереченнями щодо обсягів спожитої теплової енергії. Проте, в матеріалах справи відсутні докази такого звернення відповідача за спірний період.

Позивачем надано до матеріалів справи довідку про надходження грошових коштів за спожиту від ПАТ «Київенерго» теплоенергію Житлово-будівельним кооперативом «Оболонь» за період з травня 2004 р. до лютого 2014 р., з якої вбачається що станом на 12.03.2014 р. у відповідача існує заборгованість за договором № 24-0448 від 01.09.2000 р. за період з 01.10.2005 р. до 01.06.2008 р. у розмірі 112513,51 грн.

Слід зазначити, що за спірний період розрахунок вартості спожитої теплової енергії розрахований позивачем за чинними тарифами, встановленими нормативно-правовими актами (розпорядженнями) КМДА та НКРЕ.

Частинами 1, 2 ст. 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 3, 6 та 7 ст. 276 ГК України, загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. У разі якщо енергія виділяється в рахунок замовлення на пріоритетні державні потреби (ліміту), енергопостачальник не має права зменшувати абоненту цей ліміт без його згоди.

Показники якості енергії узгоджуються сторонами на підставі державних стандартів або технічних умов шляхом погодження переліку (величини) показників, підтримання яких є обов'язком для сторін договору.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Згідно п. 1 додатку № 3 до договору, розрахунки з абонентом за відпущену теплову енергію енергопостачальною організацією проводяться згідно з Тарифами, затвердженими Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 15.01.1999 № 47 за кожну відпущену Гігакалорію (1Гкал/грн.) без урахування ПДВ: для опалення 29,64 грн. (100 %), для гарячого водопостачання 29,64 грн. (100 %), а пунктом 3 цього додатку було передбачено можливе змінення тарифів в період дії договору.

Договірні навантаження погоджені сторонами в додатку № 1, а саме: на гаряче водопостачання по середньогодинному тепловому навантаженню 0,066 Гкал/годину або 1,584 Гкал/добу на ГВП.

Кількість годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання, яку повинен використовувати позивач при визначенні обсягів споживання теплової енергії на потреби гарячого водопостачання складає 24 годин на добу та погоджена сторонами у зверненні-дорученні до укладеного договору.

В матеріалах справи міститься висновок №6461 комплексної судової експертизи із залученням фахівця в галузі теплопостачання 06.01.2015 р., яка була призначена судом апеляційної інстанції в процесі розгляду справи, у зв'язку з тим, що відповідач заперечував щодо розмірів та об'єму спожитої теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання.

У висновку зазначено, що:

1) з урахуванням того, що позивач повинен був обраховувати теплову енергію на потреби гарячого водопостачання у відповідності до вимог пункту 3.2 додатку №4 до договору №240448 від 01.09.2000 року об'єм та розмір спожитої ЖБК «Оболонь» за період з 01.10.2005 року по 01.06.2008 року теплової енергії на потреби опалення складає 2152,194 Гкал. в розмірі 91061,68 грн. без ПДВ та гарячого водопостачання 1139,842 Гкал в розмірі 172972,24 грн. без ПДВ;

2) в обсязі наданих документів середньомісячна фактична температура теплоносія від теплових джерел «Енергопостачальної організації», з урахуванням якої він повинен визначити кількість теплової енергії «розрахунковим способом», у відповідності до пункту 3.2. додатку №4 до договору №240448 від 01.09.2000 року, документально не підтверджується.

В постанові Вищого господарського суду України від 08.12.2015 р. по даній справі зазначено, що такий висновок є передчасним та таким, що був зроблений без встановлення необхідних обставин справи та норм діючого законодавства.

З матеріалів справи, а саме з укладеного між відповідачем та позивачем договору вбачається, що сторони уклавши договір, погодили середньодобове теплове навантаження на потреби гарячого водопостачання, визначене додатком № 1 до Договору, яке складає 1,584 Гкал/добу.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів оцінює висновок судової експертизи критично, оскільки експерт самостійно змінив період заявлений позивачем до стягнення з 01.10.2005 року по 01.06.2008 року на 01.10.2005 року по 01.07.2008 року та врахував зайве нарахування за червень 2008 року. Також, експерт самостійно змінив договірне теплове навантаження, яке було визначено сторонами у договорі з 1,990 Гкал/год на 1,584 Гкал/год.

На думку позивача, експерт в порушення вимог статті 651 Цивільного кодексу України змінив умови договору.

Крім того, колегія зазначає про відсутність заяв чи скарг відповідача, саме за спірний період, на недоотримання теплової енергії.

За таких обставин, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення 112513,51 грн. основного боргу, а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» щодо стягнення з Житлово-будівельного кооперативу «Оболонь» суми основного боргу за договором № 24-0448 від 01.09.2000 р. на постачання теплової енергії у гарячій воді та додатками до нього у розмірі 112513,51 грн. за період з 01.10.2005 р. до 01.06.2008 р., є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» просить також стягнути з відповідача 30857,67 грн. інфляційних втрат та 4673,98 грн. 3% річних у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором № 24-0448 від 01.09.2000 р. за період з листопада 2005 р. до травня 2008 р.

Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором № 24-0448 від 01.09.2000 р. станом на 01.06.2008 р., то колегія суддів, перевіривши розрахунок, погоджується з висновокм місцевого господарського суду, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 30857,67 грн. інфляційних втрат та 4673,98 грн. 3% річних за період з листопада 2005 р. до травня 2008 р. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у заявленному розмірі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 10402,07 грн. пені за період з грудня 2007 р. до травня 2008 р. за порушення грошового зобов'язання за договором № 24-0448 від 01.09.2000 р. та додатками до нього.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 217 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, для застосування до боржника відповідальності у вигляді стягнення пені, вона має бути передбачена законом або договором.

Згідно п. 3.5. додатку № 4 до договору № 24-0448 від 01.09.2000 р., у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду (п. 3 цього додатку), енергопостачальна організація нараховує абоненту пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5 % за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки позивач при розрахунку пені припустився помилок, щодо сум заборгованості, відносно яких нараховувалась пеня, то колегія суддів, перевіривши розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції, що пеня за неналежне виконання грошового зобов'язання за договором за період з грудня 2007 р. до травня 2008 р. становить 2343,76 грн. та підлягає стягненню у вказаному розмірі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Пояснення та аргументація відповідача в частині неповного врахування позивачем коштів за надані послуги, розміру і обсягів спожитої теплової енергії, а також правомірності незастосування розрахункового способу колегією суддів оцінюються критично, внаслідок недостатньої обгрунтованості відповідачем своєї правової позиції в апеляційній скарзі.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним через невідповідність висновків суду обставинам справи, прийнятим з неправильним застосуванням норм процесуального права та порушенням норм матеріального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 12.03.2014 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Оболонь» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 12.03.2014 р. у справі №37/299 залишити без змін.

Справу №37/299 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Н.М. Коршун

С.Я. Дикунська