ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Справа № 910/1345/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоПлюшка І.А.,
суддів :Самусенко С.С., Татькова В.І. (доповідача),
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсоюз"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 09.09.2015 р.
та на рішеннягосподарського суду міста Києва від 08.04.2015 р.
у справі№ 910/1345/15-г господарського суду міста Києва
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсоюз" (надалі - ТОВ "Агротехсоюз")
доПублічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" (надалі - ПАТ "ВБР")
прозобов'язання вчинити дії
за участю представників:
від позивача- Кабанін С.О.
від відповідача- Кравченко В.М.

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року ТОВ "Агротехсоюз" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ "ВБР" та просило суд зобов'язати останнього переказати кошти у розмірі 2 000 000 грн. з поточного рахунку ТОВ "Агротехсоюз" № 3558, відкритого в ПАТ "ВБР" на рахунок ПАТ "ВБР" № 4124, зазначивши у призначенні платежу: Погашення кредиту згідно кредитного договору № MKLVU.68613.02 від 30.04.2014. Без ПДВ.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.04.2015 р. (суддя Пригунова А.Б.) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2015 р. (головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Шевченко Е.О.) рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2015 р. залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими рішенням та постановою, ТОВ "Агротехсоюз" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 18.01.2016 р. (головуючий суддя Плюшко І.А., судді: Самусенко С.С., Татьков В.І. (доповідач) ТОВ "Агротехсоюз" відновлено строк на касаційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2015 р. та постанови Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2015 р. у справі № 910/1345/15-г, касаційну скаргу ТОВ "Агротехсоюз" прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 02.02.2016 р.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 02.02.2016 р. з метою повної та всебічної перевірки дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, беручи до уваги складність справи, а також для надання сторонам конституційного права на захист охоронюваних інтересів, розгляд справи відкладено на 16.02.2016 р.

10 лютого 2016 року, через канцелярію Вищого господарського суду України, від ТОВ "Агротехсоюз" надійшли додаткові пояснення до касаційної скарги, в яких скаржник просить суд врахувати висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 03.02.2016 р. у справі № 908/503/15-г, яка на думку заявника, є аналогічною за своєю суттю з даною справою № 910/1345/15-г.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши доводи касаційної скарги, з урахуванням додаткових пояснень, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що подана касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з положеннями ст. 1115 ГПК України у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням. Касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення має бути викладено чітко, зрозуміло, грамотно (тобто не містити граматичних і стилістичних помилок, виправлень). Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:

- чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються;

- чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин;

- яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 42 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до приписів ст. ст. 45, 47, 43 ГПК України судові рішення приймаються судом за результатами обговорення усіх обставин справи та за умови здійснення за своїм внутрішнім переконанням оцінки доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Прийняті у справі рішення та постанова вказаним вимогам не відповідають, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 14.11.2012 р. між ТОВ "Агротехсоюз" та ПАТ "ВБР" укладено договір банківського рахунку № TF68613.001 (надалі - Договір банківського рахунку), відповідно до умов якого відповідач зобов'язався відкрити позивачу поточний рахунок у національній та/або іноземній валюті для приймання та зарахування на рахунок позивача грошових коштів, виконання його розпоряджень про перерахування і видачу сум з рахунку та проведення операцій за рахунком відповідально до договору та вимог до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 2.4. Договору банківського рахунку відповідач виконує доручення позивача у день його надходження, якщо документ надійшов протягом операційного часу, або наступного дня - у разі надходження документа після закінчення операційного часу.

Відповідно до п. 6.1 Договору банківського рахунку він набуває чинності з моменту його підписання, діє до 14.11.2013 р. та вважається продовженим на кожен наступний календарний рік - у разі відсутності заперечень сторін за 30 календарних днів до закінчення терміну його дії.

Також, 30.04.2014 р. між ТОВ "Агротехсоюз" та ПАТ "ВБР" укладено кредитний договір № MKLVU.68613.012 (надалі - Кредитний договір), за умовами якого відповідач зобов'язався надати позивачу кредит у розмірі 2 000 000 грн. для поповнення обігових коштів на термін до 29.04.2015 р. з процентною ставкою 20,5 %.

З матеріалів справи вбачається та судами з'ясовано, що 27.11.2014 р. рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 132 "Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "ВБР" з 28.11.2014 р. розпочато процедуру виведення ПАТ "ВБР" з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком на три місяці з 28.11.2014 р. до 27.02.2015 р.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 44 від 27.02.2014 р. продовжено здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "ВБР" до 27.03.2015 р.

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 111 від 30.03.2015 р. повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "ВБР" продовжено з 28.03.2015 р. до дня отримання Фондом рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "ВБР".

Як встановлено судами, 15.01.2015 року позивачем також надано ПАТ "ВБР":

- платіжне доручення № 3 від 15.01.2015 р. про перерахування грошових коштів у сумі 2 000 000 грн. з рахунку ТОВ "Агротехсоюз" № 3558 в ПАТ "ВБР" на його рахунок № 4124 в ПАТ "ВБР" в рахунок погашення кредитної лінії та відсотків за Кредитним договором;

- платіжне доручення № 4 від 15.01.2015 р. про перерахування грошових коштів у сумі 35 305,58 грн. з рахунку ТОВ "Агротехсоюз" № 3558 в ПАТ "ВБР" на його рахунок № 4124 в ПАТ "ВБР" у якості погашення відсотків за Кредитним договором.

Проте, кошти, які позивач просив перерахувати у вказаних платіжних дорученнях були повернуті Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб без виконання на підставі ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що і стало підставою для звернення ТОВ "Агротехсоюз" до суду з відповідним позовом до ПАТ "ВБР".

Так, відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскільки позивач є кредитором відповідача, а вимоги позивача про перерахування коштів, які знаходяться на його рахунках у відповідача, є майновими вимогами кредитора, то вони не могли бути виконані відповідачем у силу положень п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації.

Крім того, суди зазначили, що за змістом п. 4 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом.

До того ж, щодо застосування п. 5 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", місцевий та апеляційний господарські суди вказали, що дана норма може бути застосована у випадку, коли кошти надійшли з іншого рахунку, відкритого в іншому банку, оскільки надходження коштів з рахунків даного банку, у тому числі з кореспондентського рахунку, є неможливим з огляду на вимоги Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". При цьому, повернення коштів банку, які списувалися за дорученням клієнтів вказаного банку, у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації, не є надходженням коштів, яке підпадає під дію п. 5 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Колегія суддів касаційної інстанції вважає такі висновки місцевого та апеляційного господарського суду дещо передчасними та необґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно з п. 7.1.2 ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

У відповідності зі ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1074 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Пунктом 16 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 частини 1 статті 2 зазначеного Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Водночас, відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, а також на час прийняття оскаржуваних судових рішень) обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

Відповідно до п. 1.24 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Так, судами попередніх інстанцій взагалі не досліджено ту обставину, що згідно з платіжними дорученнями № 1313 від 21.11.2014 р. та № 1325 від 27.11.2014 р. на суму 1 327 000 грн. та 1 258 000 грн. (всього - 2 585 000 грн.) ПАТ "ВБР" доручалося купити валюту та перерахувати її на поточний рахунок ТОВ "Агротехсоюз" № 3558 в ПАТ "ВБР".

Так, п. 2.5. Договору банківського поточного рахунку № TF 68613.001 від 14.11.2012 р., укладеного між сторонами, визначено, що заяви на купівлю іноземної валюти виконуються в день їх подання. Клієнт зобов'язаний при поданні заяви про купівлю цієї валюти перерахувати зі своїх рахунків на рахунки, вказані банком, суму в гривнях, що потрібна для купівлі іноземної валюти, з урахуванням комісії банку.

Суди належним чином не дослідили наявні в матеріалах справи заявки та платіжні доручення щодо доручення купити валюту, а також банківські виписки стосовно спірної суми коштів у розмірі 2 585 000 грн., які надійшли з ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (тобто з іншого банку) на кореспондентський рахунок ПАТ "ВБР".

До того ж, судами не встановлено, коли саме (до чи після запровадження тимчасової адміністрації банку) вказані кошти надійшли безпосередньо на поточний рахунок ТОВ "Агротехсоюз", адже, як уже вказувалося вище, відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

Також, як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є зобов'язання перерахувати кошти з поточного рахунку, відкритого в ПАТ "ВБР" на погашення кредиту за кредитним договором перед цим же банком.

Ні місцевий, ні апеляційний господарські суди під час розгляду даної справи не звернули увагу на те, що відповідне перерахування коштів, по своїй суті, не може призвести до виведення коштів з банку, а навпаки, може посприяти скороченню строків повернення кредиту та посилення активів банку, адже у даній ситуації не порушуються права та законні інтереси як Банку та позивача, так і інших вкладників та кредиторів Банку, оскільки таке перерахування не впливає на порядок черговості погашення вимог кредиторів Банку. Більш того, у разі встановленння наявності законних підстав для такого перерахування, кредитори зможуть розраховувати на повернення власних коштів з Банку за рахунок коштів, що надійдуть з поточного рахунку позивача на інший рахунок у ПАТ "ВБР" як погашення кредиту.

Враховуючи, що завданням судочинства є захист порушених прав та охоронюваних законом інтересів осіб та недопущення порушення прав та інтересів інших осіб, а рішення суду повинно прийматись на засадах справедливості і розумності, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що, приймаючи рішення та постанову, суди надали неповну та невірну юридичну оцінку обставинам справи, порушили і неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим, враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції (ст. 1117 ГПК України), рішення та постанова підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд місцевому господарському суду.

Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсоюз" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2015 р. та рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2015 р. у справі № 910/1345/15-г скасувати.

Справу № 910/1345/15-г передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Головуючий суддя І.А. Плюшко

Суддя С.С. Самусенко

Суддя (доповідач) В.І. Татьков