РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2016Справа №910/1018/16

За позовомДержавного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Ремонтно-будівельне управління ГУМВС України в Київській області»
доДержавного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Спецсервіс»
простягнення 65000 грн. 00 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Глуховенко Г.К. - представник за довіреністю № 01 від 04.01.2016;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

25.01.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Ремонтно-будівельне управління ГУМВС України в Київській області» з вимогами до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Спецсервіс» про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами Договору № 7 про надання поворотної фінансової допомоги від 30.10.2014 не повернув позивачу поворотну фінансову допомогу (позику), у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 65000 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2016 порушено провадження у справі № 910/1018/16 та розгляд справи призначено на 12.02.2016.

У судовому засіданні 12.02.2016 представник позивача подав заяву, в якій просив суд змінити п. 2 прохальної частини позовної заяви, а саме: замість зобов'язати відповідача повернути позивачу поворотну фінансову допомогу у сумі 65000 грн. 00 коп. зазначити стягнути з відповідача повернути позивачу поворотну фінансову допомогу у сумі 65000 грн. 00 коп.

Пунктом 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 визначено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Розглянувши в судовому засіданні 12.02.2016 подану позивачем заяву, суд дійшов висновку, що вона не змінює предмету позову, а конкретизує позовні вимоги, оскільки вимоги позивача зводяться до захисту порушеного права позивача на належне виконання відповідачем обов'язку з повернення суми позики.

При цьому, у судовому засіданні 12.02.2016 представник позивача зазначив, що помилково вказав у позовній заяві «зобов'язати відповідача повернути позику у розмірі 65000 грн. 00 коп.», у зв'язку з чим проси суд розглядати даний позов про стягнення з відповідача поворотної фінансової допомоги (позики) у розмірі 65000 грн. 00 коп.

Представник позивача у судовому засіданні 12.02.2016 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 12.02.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 864.

При цьому, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 12.02.2016 суд оглянув оригінал Договору № 7 про надання поворотної фінансової допомоги від 30.10.2014 та оригінал банківської виписки від 31.10.2014 про надання відповідачу позики у розмірі 65000 грн. 00 коп.

У судовому засіданні 12.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

30.10.2014 між Державним підприємством Міністерства внутрішніх справ України «Ремонтно-будівельне управління ГУМВС України в Київській області» (позикодавець) та Державним підприємством Міністерства внутрішніх справ України «Спецсервіс» (позичальник) укладено Договір № 7 про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору № 7 від 30.10.2014 поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України у розмірі 65000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 2.2 Договору № 7 від 30.10.2014 поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується.

Згідно з п. 2.3 Договору № 7 від 30.10.2014 поворотна фінансова допомога надається позикодавцем одним платежем на протязі 3-х робочих днів з дати підписання цього договору шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позичальника.

Згідно з п. 3.1 Договору № 7 від 30.10.2014 поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 29.10.2015.

Повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок позикодавця в установі банку або шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства (п. 3.2 Договору № 7 від 30.10.2014).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом встановлено, що 31.10.2014 позивач перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 65000 грн. 00 коп. (позику) із призначенням платежу - поворотна фінансова допомога згідно з Договором № 7 від 30.10.2014, що підтверджується долученою позивачем до позовної заяви належним чином засвідченою копією банківської виписки з рахунку позивача (оригінал оглянуто у судовому засіданні 12.02.2016).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.1 Договору № 7 від 30.10.2014 поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 29.10.2015.

Таким чином, відповідач зобов'язаний був повернути позивачу позику (поворотну фінансову допомогу) у розмірі 65000 грн. 00 коп. в строк до 29.10.2015.

Крім того, судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із вимого-претензією вих № 225 від 27.11.2015, в якій, зокрема, вимагав у строк до 25.12.2015 повернути поворотну фінансову допомогу, отриману відповідачем на підставі Договору № 7 від 30.10.2014, у розмірі 65000 грн. 00 коп. (копія вказаної вимоги-претензії долучена позивачем до позовної заяви).

Вказана претензія була отримана відповідачем 30.11.2015, що підтверджується вхідним реєстраційним штампом відповідача на ній.

Судом встановлено, що відповідач не виконав свій обов'язок та не повернув позивачу в обумовлені строки позику у розмірі 65000 грн. 00 коп., що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, зокрема відповідачем не надано суду доказів повернення позивачу позики (поворотної фінансової допомоги) у розмірі 65000 грн. 00 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, позивач надав відповідачу поворотну фінансову допомогу (позику) за Договором № 7 від 30.10.2014 у розмірі 65000 грн. 00 коп., тоді як відповідач не повернув позивачу грошові кошти у розмірі 65000 грн. 00 коп. (позику), у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 65000 грн. 00 коп.

Наявність та обсяг заборгованості Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Спецсервіс» за Договором № 7 від 30.10.2014 у розмірі 65000 грн. 00 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати (повернення) позивачу грошових коштів у розмір 65000 грн. 00 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Ремонтно-будівельне управління ГУМВС України в Київській області» до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Спецсервіс» про стягнення 65000 грн. 00 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Спецсервіс» (04050, м. Київ, провулок Косогірний, буд. 8; ідентифікаційний код: 30434770) на користь Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Ремонтно-будівельне управління ГУМВС України в Київській області» (08298, Київська обл., м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул.. Залізнича, буд. 7; ідентифікаційний код: 14317404) грошові кошти у розмірі 65000 (шістдесят п'ять тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 17.02.2016

Суддя І.М. Отрош