ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016 року справа № 912/2854/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.,

суддів: Науменка І.М., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання: Петровська А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Креатив" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 17.09.2015р. у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Креатив"

до Фермерського господарства "ОСОБА_1."

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 17.09.2015 р. у даній справі (суддя Болгар Н.В.) у даній справі у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Згадане рішення мотивовано посиланням на те, що вчинення сторонами дій, направлених на виконання правочину - договору поставки, унеможливлює визнання його недійсним, оскільки самі сторони підтвердили наявність та дійсність такого договору.

Не погодившись з даним рішенням, приватне акціонерне товариство "Креатив" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що спірний договір підписаний невідомими особами, всупереч п.5.23 Стандарту - ДСТУ 4163-2003 "Державна уніфікована система документації Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації", підписи не містять повної назви посади та ініціалів і прізвища осіб, що підписали договір, тому невідомо, чи є ці особи уповноваженими на підписання договору.

На думку скаржника, судом першої інстанції неправомірно відмовлено у задоволенні клопотань про призначення почеркознавчої експертизи, про виклик ОСОБА_2 для надання пояснень по суті справи, про направлення запиту в адресно-довідкове бюро ГУ МВС України в Кіровоградській області, за результатами яких можливо було встановити хто саме та за яких обставин підписав оспорюваний договір.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення господарського суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду залишити без змін.

Сторони не забезпечили в судове засідання явку повноважних представників, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

19.02.2016 р. відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з перебування його представника у судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду. Крім того, у поданому клопотанні відповідач просить призначити судове засідання в режимі відеоконференції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Згідно з п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд, з урахуванням обставин конкретної справи, може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою ст. 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст. 32 - 34 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що клопотання позивача про відкладення розгляду справи оскільки, наведені в клопотанні обставини не перешкоджали позивачу забезпечити явку іншого уповноваженого представника для участі в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.74-1 ГПК України господарський суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони, третьої особи, прокурора, іншого учасника судового процесу може постановити ухвалу про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в обов'язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за сім днів до дня проведення судового засідання, в якому відбуватиметься така участь. Питання про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції вирішується господарським судом за наявності відповідного клопотання або за власною ініціативою не пізніш як за п'ять днів до дня проведення такого судового засідання. Ухвала суду, прийнята за наслідками вирішення цього питання, оскарженню не підлягає.

Клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції подано з порушенням встановленого ч.2 ст.ст.74-1 ГПК України семиденного строку, у зв'язку з чим задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.09.2014 р. між приватним акціонерним товариством "Креатив" (покупець) та фермерським господарством "ОСОБА_1." (продавець) укладено договір поставки № С14-00251, за умовами якого продавець зобов'язався поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити насіння соняшнику урожаю 2014 року на умовах даного договору.

Розділом 3 цього договору сторони погодили умови та строк поставки, обов'язки сторін.

В п. 4.1. договору сторони зазначили, що кількість товару, що поставляється за даним договором - 250 тонн.

Відповідно до п.5.1. договору покупець зобов'язаний здійснити оплату вартості фактично отриманого товару, виходячи з кількості, визначеної відповідно до п.3.4. договору, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця, протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури, документів, визначених п.3.8.-3.9 договору, та проведення досліджень товару на відповідність вимогам п.2.1. даного договору. Оплата отриманого товару здійснюється виходячи з первісної ціни на товар, вказаної у п.4.2. договору.

Даний договір набирає силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання всіх умов, передбачених даним договором (п.9.1. договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує дійсність правочину на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 р. № 11 роз'яснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що спірний договір від імені товариства підписано представником ОСОБА_2 Проте, з наявної копії договору неможливо ідентифікувати особу, що підписала договір від імені товариства, яке не надавало згоди на укладення такого правочину. Форма договору не відповідає діючому законодавству - він не оформлений так, як вимагає Стандарт - ДСТУ 4163-2003 "Державна уніфікована система документації Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації".

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 р. задоволено клопотання приватного акціонерного товариства «Креатив» про призначення почеркознавчої експертизи, призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Кіровоградському філіалу Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На розгляд експертів поставлено наступне питання: чи належить підпис на договорі поставки №С14-00251 від 11.09.2014 р. ОСОБА_2 або іншій особі.

10.02.2016 р. до Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшло повідомлення Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про неможливість надання висновку, у зв'язку з неотриманням експертом додаткових доказів, а також не проведення оплати вартості експертизи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Частиною 1 ст. 241 ЦК України передбачено, що, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Відповідно до п. 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11 наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

На виконання умов спірного договору відповідач поставив, а позивач прийняв насіння соняшника у кількості 295,3 тон. на загальну суму 2700779,06 грн., що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними та накладними № 15 від 13.09.2014 р., № 16 від 15.09.2014 р., № 17 від 16.09.2014р., № 18 від 17.09.2014 р. № 19 від 17.09.2014 р. , які були підписані представниками сторін без зауважень.

Згадані накладні були підписані з боку позивача представником товариства ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреностей № 4966 від 12.09.2014 р. та № 4967 від 12.09.2014 р.

28.05.2015 р. між сторонами була укладена додаткова угода № С14-00251/4 до договору С14-00251 від 11.09.2014 р., яка підписана уповноваженими представниками та скріплена печатками сторін.

З акту переоцінки насіння соняшнику № 1 від 28.05.2015 р., підписаному уповноваженими особами та скріпленому печатками сторін, вбачається, що згідно умовам договору С14-00251 від 11.09.2014 р. для остаточних розрахунків проведена переоцінка соняшнику, поставленого в період з 13.09.2014 р. по 18.09.2014 р., в кількості 295 300 кг.

Відповідно до платіжного доручення № 748 (# 63463877) від 03.07.2015 р. позивач сплатив за соняшник згідно договору С14-00251 від 11.09.2014 р. 300 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наступного схвалення позивачем спірного договору, шляхом прийняття його до виконання, виходячи із фактичного виконання сторонами умов договору.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на те, що спірний договір підписаний невідомими особами, всупереч п.5.23 Стандарту - ДСТУ 4163-2003 "Державна уніфікована система документації Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації", підписи не містять повної назви посади та ініціалів і прізвища осіб, що підписали договір, тому невідомо, чи є ці особи уповноваженими на підписання договору, оскільки наведене не є підставою для визнання цього договору недійсним.

Колегія суддів враховує також, що постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.1998 р. № 1893 затверджено Інструкцію про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, відповідно до якої відповідальність та контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств.

Спірний договір, додаткова угода до нього, акт переоцінки насіння соняшнику № 1 від 28.05.2015 р. містять відбиток печатки приватного акціонерного товариства "Креатив", при цьому покупець не посилався на незаконне використання печатки, звернення до правоохоронних органів із заявою про викрадення або підроблення печатки товариства тощо.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що спірний договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, волевиявлення сторін договору є вільним та відповідає їх внутрішній волі і загальним вимогам, встановленим ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визнання цього договору недійсним.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, прийнятого з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103,105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні апеляційної скарги приватного акціонерного товариства "Креатив" відмовити.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 17.09.2015р. у справі № 912/2854/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом 20 днів.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді І.М.Науменко

І.О.Вечірко