ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р.Справа № 916/849/15-г
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Діброви Г.І., Лисенко В.А.,

при секретарі судового засідання Молодові В.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю №01/82 від 31.08.2015 року;

від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю №124 від 24.12.2015 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ Україна»

на ухвалу господарського суду Одеської області від 23 грудня 2015 року

по справі № 916/849/15-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфраструктура технолоджі сервісіз та інжиніринг Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ Україна»

про стягнення 70960,07 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_3 УКРАЇНА" звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА" суму основної заборгованості за договором № 9/14 від 09.01.2014р. у розмірі 54023,70 грн., суму пені у розмірі 6860,30 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 1014,53 грн., інфляційні втрати у розмірі 9061,54 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 06.05.2015р. (суддя Дяченко Т.Г.) позовні вимоги у справі №916/849/15-г задоволено повністю. Рішення господарського суду Одеської області від 06.05.2015р. оскаржувалось в апеляційному та касаційному порядку та постановами Одеського апеляційного господарського суду від 17.06.2015р. і Вищого господарського суду України від 15.09.2015р. залишено без змін.

30.06.2015 р., у зв'язку із набранням рішенням господарського суду Одеської області від 06.05.2015р. законної сили на виконання рішення судом видано відповідний наказ.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.10.2015р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА" в порядку ст. 121 ГПК України вх.№ ГСОО від 2-5464/15 від 06.10.2015р. задоволено частково, відстрочено виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА рішення господарського суду Одеської області від 06.05.2015р. по справі №916/849/15-г щодо стягнення заборгованості у розмірі 72787,07 грн. строком до 15.04.2016р.

14.12.2015р. до господарського суду Одеської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА" про визнання судового наказу господарського суду Одеської області по справі № 916/849/15-г від 30.06.2015р. таким, що не підлягає виконанню, у якій заявник, посилаючись на положення ст. 117 ГПК України, просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ по справі №916/849/15-г від 30.06.2015р. про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА" 72787,07 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_3 УКРАЇНА".

В обґрунтування своїх вимог заявник вказував на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА було набуто майнові вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_3 УКРАЇНА" на підставі договорів на відступлення права вимоги (цесії) від 07.08.2015р. за № 06/08-1, №06/09-1 та №06/11-1 за ПАТ „Одеський нафтопереробний завод. В подальшому такі майнові вимоги ТОВ "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА до ТОВ "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_3 УКРАЇНА" були предметом розгляду господарського суду міста Києва у справах № 910/23256/15, № 910/23930/15, № 910/23968/15.

За результатом розгляду позовних вимог ТОВ "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА було стягнуто з ТОВ "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_3 УКРАЇНА"637111,23 грн. (рішення від 17.11.2015р. по справі № 910/23256/15), 191774,63 грн. (рішення від 09.11.2015р. по справі №910/23930/15), 45301,28 грн. (рішення від 21.10.2015р. по справі № 910/23968/15). В підтвердження приведених обставин заявником було додано до матеріалів заяви копії відповідних рішень суду першої інстанції.

В свою чергу, представником заявника вказувалось на те, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА є не виконані боргові зобовязання перед ТОВ "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_3 УКРАЇНА" у загальному розмірі 837742,20 грн. (з яких 72787,07 грн. заборгованість за рішенням суду від 06.05.2015р. у даній справі №916/849/15-г)

11.12.2015р. Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА було надіслано на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_3 УКРАЇНА" заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, у якій повідомлено адресата про наявність судових рішень, за якими було стягнуто з ТОВ "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_3 УКРАЇНА" 874187,14 грн., зазначено про наявність власної заборгованості ТОВ "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА перед ТОВ "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_3 УКРАЇНА" у розмірі 837742,20 грн.

У надісланій заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.12.2015р. ТОВ "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА також повідомлялось ТОВ "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_3 УКРАЇНА" про те, що з моменту отримання заяви боргові зобовязання ТОВ "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА в сумі 837742,20 грн. перед ТОВ "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_3 УКРАЇНА" будуть припинені, а різниця у розмірі 30444,94 грн. підлягатиме сплаті ТОВ "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_3 УКРАЇНА". В підтвердження надіслання даної заяви до матеріалів справи залучено копію фіскального чека та опису вкладення поштової кореспонденції, датовані 11.12.2015р. В підтвердження отримання заяви до матеріалів справи залучено копію роздруківки з сайту Укрпошти, з якого вбачається, що поштове відправлення було отримано 15.12.2015р.

У якості підстав для задоволення заяви, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА посилався на положення ст. 601 ЦК України, згідно яких зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. При цьому, заявник вважає, що положення ст. 601 ЦК України не передбачають згоди іншої сторони, як обовязкової умови для зарахування зустрічних вимог. Тобто, за викладених обставин, заявник вважає боргові зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА, що виникли згідно рішення суду від 06.05.2015р. у справі №916/849/15-г у розмірі 72787,07 грн. припиненими, у звязку з зарахуванням однорідних вимог, відповідно до заяви ТОВ"ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА про зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.12.2015р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23 грудня 2015 року по справі № 916/849/15-г (суддя Дяченко Т.Г.) відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА" про визнання судового наказу господарського суду Одеської області у справі №916/849/15-г від 30.06.2015р. таким, що не підлягає виконанню.

При винесенні ухвали суд першої інстанції дійшов висновків про необґрунтованість заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки подана у якості доказу припинення зобовязань ТОВ"ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА за рішенням суду у справі № 916/849/15-г заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.12.2015р. не засвідчує дотримання ТОВ "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА порядку зарахування, визначеного ст. 601 ЦК України (зокрема щодо однорідності вимог, що зараховуються), не засвідчує безспірності такого зарахування.

Відповідно, вирішення питання про визнання судового наказу господарського суду Одеської області по справі № 916/849/15-г від 30.06.2015р. таким, що не підлягає виконанню, у даному випадку, передбачає дослідження судом та оцінку правовідносин, що становили предмет спору у інших господарських справах (справах №910/23256/15, №910/23930/15, № 910/23968/15) та виникли на підставі первісних договорів, що відсутні у матеріалах даної справи та не охоплюються предметом судового спору у справі №916/849/15-г.

Також суд зазначив, що встановлення судом правомірності зарахування зустрічних вимог ТОВ "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА в межах спору у справі № 916/849/15-г призведе до автоматичного виконання ТОВ "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_3 УКРАЇНА" судових рішень у справах №910/23256/15, №910/23930/15, №910/23968/15 в частині боргу у розмірі 72787,07 грн., не зважаючи на те, чи мало ТОВ "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_3 УКРАЇНА" на меті оскаржувати рішення господарського суду м. Києва в апеляційному чи касаційному порядку.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність належних доказів, що вказують на те, що обов'язок боржника відсутній повністю чи частково.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ Україна» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким визнати наказ господарського суду Одеської області від 30.06.2015 р. по справі №916/849/15-г таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що між ТОВ «Енергія і газ Україна» та ПАТ «ОНЗ» було укладено договори про відступлення права вимоги від 07.08.2015 року, відповідно до яких ПАТ «ОНЗ» відступило право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ Україна» за договорами №13/336 від 01.11.2013 року, №13/164 від 31.05.2013 року, №12/132 від 26.05.2012 року.

На теперішній час зобовязання ТОВ «Інфраструктура технолоджі сервісіз та інжиніринг Україна» по вищевказаним договорами не виконані. При цьому, на даний час існують судові рішення, за якими стягнуто заборгованість з ТОВ «Інфраструктура технолоджі сервісіз та інжиніринг Україна» на користь ТОВ «ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА» в судовому порядку.

Апелянт зазначає, що вимоги, наявні у кожної сторони є однорідними та зустрічними, а строк виконання за ними також настав, що підтверджується рішеннями судів. Стягувачем не надано доказів оскарження жодного рішення.

Також скаржник вважає, що згоди іншої сторони не потрібно для зарахування зустрічних однорідних вимог.

Представник апелянта в судовому засіданні 16.02.2016 року наполягав на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваної ухвали та зарахуванні зустрічних однорідних вимог сторін.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити ухвалу без змін.

Відповідно до вимог ст.85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновків про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з наступного.

Як зазначено вище, рішенням господарського суду Одеської області від 06.05.2015р. (суддя Дяченко Т.Г.) позовні вимоги у справі №916/849/15-г задоволено повністю. Рішення господарського суду Одеської області від 06.05.2015р. оскаржувалось в апеляційному та касаційному порядку та постановами Одеського апеляційного господарського суду від 17.06.2015р. і Вищого господарського суду України від 15.09.2015р. залишено без змін.

30.06.2015 р., у зв'язку із набранням рішенням господарського суду Одеської області від 06.05.2015р. законної сили на виконання рішення судом видано відповідний наказ.

14.12.2015р. до господарського суду Одеської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА" про визнання судового наказу господарського суду Одеської області по справі № 916/849/15-г від 30.06.2015р. таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3 ст. 117 ГПК України наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження", господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. Господарський суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і виносить ухвалу.

При цьому, з урахуванням п. 4 ст. 117 ГПК України господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Згідно з ч. 4 ст. 115 ГПК України, у разі якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд ухвалою визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Як встановлено судовою колегією, спірними у даному провадженні є питання щодо можливості зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії виконання судового рішення, яким присуджено до стягнення грошові кошти.

Судова колегія зазначає, що відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України, зарахування зустрічних однорідних вимог - це один із способів припинення зобов'язання.

Необхідними умовами для припинення зобов'язання у такий спосіб за заявою однієї сторони є наявність зустрічних вимог, їх однорідність, настання строку або його визначення моментом пред'явлення вимоги, а також дотримання приписів ст. 602 Цивільного кодексу України, якими встановлено випадки неприпустимості зарахування.

Разом з цим, застосування такого способу припинення зобов'язання, щодо якого існує рішення суду, яке набрало законної сили і перебуває на стадії примусового виконання, має відбуватись з урахуванням приписів ГПК України та Закону України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон).

Так, відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Законом України "Про виконавче провадження" визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", дії органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 49 Закону містить вичерпний перелік підстав, які надають державному виконавцю право закінчити виконавче провадження. До таких випадків, зокрема, належить, визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання та фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Наведене свідчить, що чинне законодавство дійсно не забороняє сторонам зараховувати зустрічні вимоги після прийняття судового рішення та відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання.

Разом з цим, вищевказаний Закон містить вимоги, дотримання яких є обов'язковим для закінчення виконавчого провадження у тих випадках, коли судове рішення виконано у спосіб інший, ніж зазначено у виконавчому документі.

Отже, судова колегія зазначає, що зобов'язання сторін, встановлені судовим рішенням, на стадії його примусового виконання, можуть бути припинені шляхом зарахування зустрічних вимог, однак лише у разі дотримання вищевказаних вимог Закону.

Поряд з цим, у разі наявності у боржника грошових вимог до стягувача, такі вимоги можуть бути реалізовані в межах іншого виконавчого провадження, що у свою чергу, не може призвести до порушення будь-яких прав або охоронюваних законом інтересів учасників судового процесу, так як способи та порядок реалізації задоволення наявних вимог прямо передбачені чинним законодавством України.

Таким чином, суд зазначає, що для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у даній справі в обов'язковому порядку необхідна наявність усіх таких обставин в їх сукупності: взаємозалік зустрічних однорідних вимог; згода на це іншої сторони; підписання між сторонами мирової угоди; затвердження мирової угоди в порядку визначеному ч. 4 ст. 121 ГПК України.

Крім того, в п. 31 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" від 07.04.2008 року № 01-8/211 роз'яснено, що заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань.

Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Таким чином, судова колегія доходить висновку про те, що угода про зарахування зустрічних однорідних вимог, вчинена на стадії виконання судового рішення, може бути підставою для укладення стягувачем і боржником мирової угоди про закінчення виконавчого провадження, яка, у разі затвердження її судом в порядку визначеному ч. 4 ст. 121 ГПК України, є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Вищого господарського суду України від 13 травня 2015 року у справі № 32/185.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що суд не вправі зараховувати зустрічні вимоги в межах даного спору на підставі інших судових рішень, оскільки це призведе до автоматичного виконання судових рішень у справах №910/23256/15, №910/23930/15, №910/23968/15 в частині боргу у розмірі 72787,07 грн., що порушує права ТОВ "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_3 УКРАЇНА" на оскарження рішення господарського суду м. Києва в апеляційному чи касаційному порядку.

Крім того, в судовому засіданні 16.02.2016 року представник позивача надала до суду докази оскарження в апеляційному порядку судових рішень, на підставі яких відповідач намагається зарахувати зустрічні однорідні вимоги, а саме ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2016 року по справі №910/23968/15 про прийняття апеляційної скарги до провадження, ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2016 року по справі №910/23256/15 про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Таким чином, неможливо вважати встановленою заборгованість позивача за судовими рішеннями по зазначеним справам, оскільки вони оскаржуються в апеляційному порядку.

Підсумовуючи викладене, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, та не спростовують висновків суду першої інстанції, враховуючи, що заявником не вчинено дії, які б свідчили про повне виконання ним свого обов'язку перед кредитором за виконавчим документом у даній справі, підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню відсутні, тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ Україна» підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 п.1, 105 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ Україна» залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 23 грудня 2015 року по справі № 916/849/15-г залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 17.02.2016 року.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Г.І. Діброва

Суддя В.А. Лисенко