РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2016 р. Справа № 906/1600/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демянчук Ю.Г.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Гулова А.Г.

при секретарі судового засідання Лелех І.Ю.

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 10.12.2015 у справі № 906/1600/15 (ОСОБА_1О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м.Київ)

до Комунального підприємства "Малинтеплоенерго" (м.Малин, Житомирська область)

про стягнення 1 270 403,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Малинтеплоенерго" 1 270 403,60 грн боргу згідно договору купівлі-продажу природного газу №520/14-ТЕ-10 від 27.11.2013, з яких: 739 764,53 грн основного боргу, 177 976,15 грн пені, 16 861,14 грн 3% річних та 335 801,78 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Житомирської області 10.12.2015 (ОСОБА_1О.) позов задоволено частково; cтягнуто з відповідача на користь позивача 739764,53 грн основного боргу, 106785,69 грн пені, 16838,67 грн 3% річних, 288041,99 грн інфляційних нарахувань та 18339,32 грн судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції в частині стягнення пені у сумі 177 976,15 грн., зменшив суму пені на 40%, керуючись приписами п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, ст.551 Цивільного кодексу України, ст.233 Господарського кодексу України та постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Оскільки суду вказаними нормами надано право, у виключних випадках, зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню із сторони, що порушила зобов'язання, суд врахував, що відповідач є комунальним підприємством, яке здійснює свою діяльність в інтересах держави та населення, врахував матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан та відсутність в діях відповідача прямого умислу від виконання договірних зобов'язань, ступінь вини відповідача у виникненні спору з встановлених обставин, суд дійшов до висновку про наявність виключних обставин, які дають законні підстави для зменшення суми пені.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, в частині зменшення неустойки, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати в частині відмови у стягненні 71191,08 грн. пені і прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги в цій частині. В решті судове рішення позивач просить залишити без змін. Скаргу мотивовано доводами про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: статей 549-552 Цивільного кодексу України, статей 219, 229, 233 Господарського кодексу України, статей 42, 43, 83, 84 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.12.2015 у справі № 906/1600/15 розгляд апеляційної скарги призначено на 04.02.2016.

Згідно з розпорядженням керівника апарату суду від 18.02.2016 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Дужича С.П. та відповідно до п.6.3 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, ч.4 ст. 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.ст. 21, 46 Господарського процесуального кодексу України призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суддів.

Протоколом автоматичної зміни складу суду колегії суддів від 18.02.2016 визначено колегію у такому складі: головуючий суддя - Демянчук Ю.Г., суддя Мамченко Ю.А., суддя Гулова А.Г.

Ухвалою суду від 18.02.2016 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження у новому складі колегії: головуючий суддя - Демянчук Ю.Г., суддя Мамченко Ю.А., суддя Гулова А.Г.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, направив відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити без змін рішення господарського суду Житомирської області від 10.12.2015 у справі № 906/1600/15, оскільки вважає його законним та обґрунтованим, справу просив розгляну без участі його представника.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, що стверджується наявними у справі матеріалами /а.с. 137, 138/, явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

27.11.2013 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (постачальник/позивач) та Комунальним підприємством "Малинтеплоенерго" (покупець/відповідач) укладений договір № 520-14 -ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу /а.с.13 -18/ (надалі - договір)

За умовами п.1.1 договору позивач зобов'язаний передати у власність відповідачу у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКГ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Позивач передає відповідачу з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 2900 тис. куб.м. (п.2.1 договору).

Згідно з цим договором позивач передав у власність покупцю протягом січня, жовтня - грудня 2014 імпортований природний газ на загальну суму 749613,37 грн, що підтверджується актами прийому - передачі природного газу, а саме: за січень 2014 на суму 656 783,74 грн, за жовтень 2014 на суму 86024,90 грн, за листопад 2014 на суму 242370,88 грн та за грудень 2014 на суму 371801,02 грн, всього на суму 1356980,54 грн (а.с.23,27-29).

Відповідно до п.6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.7.2 Договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.11.1 договору).

На виконання умов договору позивач протягом січня-квітня та жовтня-грудня 2014 року передав відповідачеві природний газ на загальну суму 5491963,22 грн., що підтверджується складеними та підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу.

31.10.2014 між позивачем, відповідачем та ТОВ "Малин Енергоінвест" був укладений договір про переведення боргу №2563/14.За цим договором на нового боржника ТОВ "Малин Енергоінвест" переводитьсся 1600000,00 грн боргу за природний газ по місяцях, у яких використовувався природний газ: січень 2014 на суму 607367,17 грн, лютий 2014 суму 527179,49 грн, березень 2014 на суму 424726,74 грн, квітень 2014 на суму 40726,60 грн.

Таким чином, відповідач зобов'язався оплатити поставлений йому газ у 2014 році за договором № 520-14-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2013 в розмірі 749613,37 грн.

Втім, свої зобов'язання щодо оплати вартості поставленого газу відповідач виконав частково, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість у сумі 739764,53 грн., за стягненням якої, а також нарахованих на неї пені в сумі 177976,15 грн., 3% річних у сумі 16861,14 грн. та інфляційних втрат у сумі 335801,78 грн. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду з цим позовом, обґрунтовуючи свої вимоги, зокрема, приписами ст. ст. 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) зобов'язується передати у власність майно (товар) другій стороні (покупцеві), а покупець зобов'язується прийняти або приймає майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 525 та ч.1 ст. 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у частинах 1, 7 ст.193 ГК України. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно вимог ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи викладене колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 739764,53 грн. є обґрунтованою і місцевий суд підставно задовольнив цю вимогу.

Щодо стягнення суми пені, інфляційних втрат та 3% річних, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п.7.2 Договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Колегія суддів перевірила правильність розрахунку суми пені, інфляційних втрат та 3% річних, що були здійснені позивачем та прийшла до висновку, що господарський суд цілком правомірно здійснив розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, які були уточнені з урахуванням вірного визначення кількості днів прострочення.

Згідно з ч.2 ст. 615 та ч.2 ст. 625 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія погоджується з перерахунками сум 3% річних та інфляційних втрат зробленими господарським судом, оскільки при їх перерахунку судовою колегією, суми співпали.

Враховуючи викладені обставини та приписи ст. 625 ЦК України колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд обґрунтовано частково задовольнив позовну вимогу в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 16838,67 грн. та інфляційних втрат в сумі 288041,99 грн., з врахуванням методологічних та арифметичних виправлень здійснених судом першої інстанції.

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру пені на 50%. В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилається на те, що є унітарним комунальним підприємством Малинської міської ради. Основним видом економічної діяльності відповідача за КВЕ/Д-2010 є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря. Відповідно до положень статуту комунальне підприємство "Малинтеплоенерго", засноване на власності територіальної громади м. Малина і закріплюється за ним на праві оперативного управління. Метою діяльності підприємства є забезпечення населення, підприємств і установ в комунальних та побутових послугах з теплопостачання та гарячого водопостачання.

За даними звіту про фінансові результати за 2014 рік, КП "Малинтеплоенерго" отримало збитки в розмірі 4,286 млн. грн. за 2013 та 2,05 млн. грн. за 2014. Крім того, 18.05.2015 постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області при здійсненні примусового виконання зведеного виконавчого провадження №35023383, накладено арешт на грошові кошти боржника КП "Малинтеплоенерго" в загальному розмірі 9 988 205, 45 грн. Згідно розрахунку обсягу заборгованості за минулі роки з різниці в тарифах на теплову енергію станом на 1 квартал 2015 її розмір становить 1144635,20 грн.

Також, наданими до справи документами підтверджено, що постановою від 18.05.2015 виконавчої служби накладено арешт на кошти підприємства в розмірі 9992929,97грн; листом банку №55 підтверджено встановлення спеціального режиму розподілу коштів, які надходять на рахунки відповідача від усіх категорій споживачів послуг, що надаються відповідачем; на підтвердження існування заборгованості державного бюджету перед відповідачем у зв'язку з несвоєчасним відшкодуванням різниці в тарифах наданих відповідачем споживачам; відповідачем надано довідку № 266 від 24.11.2015, яка свідчить про заборгованість населення за надані послуги з централізованого теплопостачання станом на 01.11.2015 складає 1430276,12 грн.

Відповідно до статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання через застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами статті 230 цього ж Кодексу штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Згідно зі статтею 549 цього ж Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідальність у вигляді сплати пені за несвоєчасне виконання покупцем грошових зобов'язань встановлені п.7.2 укладеного між сторонами договору № 520/14 -ТЕ-10 від 27.11.2013.

Місцевий господарський суд, вирішуючи позов в частині заявленої до стягнення пені та перевіривши її розрахунок, дійшов висновку про правомірне нарахування пені в розмірі 177976,15 грн., з чим погоджується апеляційний суд.

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509, частинах 1 та 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Право суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, передбачене пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, вказана процесуальна норма застосовується виключно у сукупності з нормами права матеріального, які передбачають можливість зменшення розміру пені, а саме частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України і статті 233 Господарського кодексу України.

Так, за приписами статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, котрі заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначний період прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони, зокрема вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків тощо. При цьому наявність обставин, що мають істотне значення, при застосуванні зазначених правових норм, вирішується на підставі оцінки судом усіх матеріалів справи.

При вирішенні спору по суті місцевим судом взято до уваги, що боржник, здійснює господарську діяльність в інтересах територіальної громади міста Малина попри економічно необґрунтований розмір його витрат на виробництво послуг з теплопостачання та відсутність своєчасно наданих державних субвенцій на покриття різниці в тарифах. Зазначені обставини оціненені судом як поважні при визначенні ступеню вини відповідача у неможливості своєчасного виконання грошових зобов'язань перед позивачем.

Судом враховуються також матеріальні інтереси позивача та його фінансовий стан. Позивач доводить, що через встановлення державою тарифів на газ для населення, що є економічно необґрунтованим та нижчими за собівартість НАК "Нафтогаз України" зазнає значних збитків; поставляючи підприємствам, що виробляють теплову енергію для населення; за 6 місяців 2015р. отримано збитків на загальну суму 9934804 тис. грн. Компанія перебуває у вкрай тяжкому фінансовому стані, збиток позивача за звітний період - 4468389 тис. грн., прибуток - 0 грн. Згідно балансу станом на 30.06.2015р. довгострокова кредиторська заборгованість перед банками становить 43387681 тис. грн., що значно збільшилася у порівнянні з 2014 роком - 26188307 тис. грн. Через несанкціонований відбір природного газу на території проведення антитерористичної операції, визначених Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення АТО" №1669 від 02.09.2014 отримано збитків у розмірі 1431624 тис. грн.

При цьому, 25.11.2015 у виданні газети "Урядовий кур'єр" та на офіційному сайті НАК "Нафтогаз України" було оприлюднено перевірену аудиторами фінансову звітність компанії як окремої юридичної особи за 9 місяців 2015р., відповідно до якої вказано, що за 9 місяців 2015 року Нафтогаз отримав прибутку в розмірі 0,2 млрд. грн. порівняно зі збитком в 42,2 млрд. грн. за аналогічний період минулого року.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність передбачених статтею 233 ГК України, частиною 3 статті 551 ЦК України та пунктом 3 статті 83 ГПК України підстав для зменшення розміру суми пені, яка підлягає до стягнення, у зв'язку з чим, розмір пені був зменшений на 40%, що складає 71190,46 грн.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Житомирської області від 10.12.2015 у справі № 906/1600/15 в частині стягнення пені в оскаржуваній сумі прийняте на підставі матеріалів справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду в оскаржуваній частині не спростовують, а відтак, не є такими, що можуть бути підставою згідно зі ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги згідно зі ст.49 ГПК України покладається на позивача/скаржника у зв'язку із відмовою у її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 10.12.2015 у справі № 906/1600/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 906/1600/15 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Гулова А.Г.