ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016р. Справа№ 914/3442/15

За позовом: до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Екватор-Експрес», м.Київ Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.Русилів , Буський район, Львівська область
про: стягнення 44 549,49 грн.

Головуючий суддя Кітаєва С.Б.

Суддя Сухович Ю.О.

Cуддя Щигельська О.І.

Представники:

від позивача: не з»явився;

від відповідача: ОСОБА_2 - представник ( довіреність в матеріалах справи ).

Права та обов'язки, передбачені ст. ст.20, 22 ГПК України суд роз'яснив представнику відповідача. Заяви в порядку статті 20 Господарського процесуального кодексу України від сторін до суду не надходили.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Товариства з обмеженою відповідальністю " Екватор-Експрес» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 44 549,49 грн., з якої 30 160,26 грн. основний борг, 13 572,11 грн. інфляційні втрати, 817,12 грн. - 3% річних, та про відшкодування судових витрат : 1218,00 грн. судового збору та 6 000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Ухвалою суду від 30.09.2015р. за даним позовом порушено провадження справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 28.10.2015р. Вимоги до сторін по підготовці справи до розгляду в судовому засіданні висвітлені в ухвалі.

Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

Розгляд справи неодноразового відкладався з підстав, зазначених у відповідних ухвалах суду.

Ухвалою від 15.12.2015 року призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів. Згідно із вимогами ст.2-1 ГПК України, проведено автоматичне визначення складу колегії суддів по розгляду даної справи, визначено членами колегії суддів Щигельську О.І. та Сухович Ю.О, що підтверджується наявним у справі Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів.

Ухвалою суду від 17.12.2015р. справу №914/3442/15 прийнято до розгляду у колегіальному складі суддів головуючий суддя Кітаєва С.Б., суддя Щигельська О.І., суддя Сухович Ю.О. та призначено / до розгляду в судовому засіданні на 13.01.2016 року.

Згідно п. 3.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", заново розгляд справи починається в разі зміни складу суду (в тому числі з одноосібного на колегіальний, навіть якщо до складу колегії суддів входить суддя, який раніше одноособово розглядав дану справу), а отже, спочатку починається й перебіг строку вирішення спору.

У п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012р. "Про судове рішення" зазначено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

Враховуючи тимчасову непрацездатність судді Кітаєвої С.Б. ( з 25.12.2015 року по 22.01.2016 року) судове засідання 13.01.2016 року не відбулося.

Ухвалою від 28.01.2016 року суд призначив розгляд справи на 11.02.2016року.

В судове засідання 11.02.2016 року прибув представник відповідача.

В судове засідання 11.02.2016 року представник позивача не прибув, однак у надісланому до суду клопотанні ( вх.№5723/16 від 11.02.2016р. ) просить розглядати справу без його участі .

Документи, які поступили до справи від сторін в ході розгляду справи, відповідно до положень ст.2-1 ГПК України в день їх надходження зареєстровані в системі документообігу господарського суду Львівської області та долучені судом до матеріалів справи.

Відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України господарським судом створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

В судовому засіданні 11.02.2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини прийнятого у справі №914/3442/15 рішення.

Судом встановлено.

У позовній заяві позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що у відповідності до заявки ФОП ОСОБА_3 на перевезення 016/U від 03.10.2014 року ТОВ «Екватор-Експрес» було поставлено у АДРЕСА_1., дата завантаження -04.10.2014р. (з 08-00 по 16-00), адреса завантаження - Роslka 59-800 Ludah Radogoszcz 42; митний перехід - Ягодин, дата розмитнення - до 08.10.2014 р., адреса розмитнення - АДРЕСА_2 Однак, ні у строки, передбачені в заявці, ні станом на момент звернення позивача з позовом до суду , відповідач не провів розрахунку з позивачем щодо виконаних робіт (наданих послуг). Розмитнення товару відбулось 07.10.2014 року. Станом на день подання позову, вказує позивач, сума основного боргу становить 30 160,26 грн. (еквівалент 1 250,00 євро по курсу НБУ станом на день подання позову). Відповідно до ст.625 ЦК України позивач нарахував та заявив до стягнення 13 572,11 грн. інфляційних втрат ( застосовує при розрахунку індекси інфляції з листопада 2014 року по серпень 2015 року включно ) та 3% річних за 330 днів протермінування в сумі 817,12 грн.

Із заявами в порядку ч.4 ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач до суду не звертався. У поясненнях, від 11.01.2016 р., які поступили до суду 14.01.2016 р. ( зареєстровані за вх.№1503/16) позивач пояснює, що нарахування 3% річних, заявлених у позовній заяві до стягнення, здійснювалось за період з 07.10.2014 року по день подання позовної заяви, тобто по 25.09.2015 року. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

підстав, наведених у відзиві, додаткових поясненнях , які подані 11.02.2016р. та долучені до матеріалів справи, відповідач позовні вимоги заперечує повністю. Зокрема, з тих підстав., що позивачем невірно розрахована сума заборгованості: розрахунок 3% річних помилково проведений позивачем, виходячи із розміру заборгованості станом на момент пред'явлення позову, тобто на майбутні періоди, стверджує відповідач. Зважаючи на те, що вартість перевезення в заявці визначена у іноземній валюті (1 250 евро), позовна вимога ТОВ «Екватор-Експрес» про стягнення інфляційних втрат у розмірі 13 572,11 грн. є безпідставною. Крім того, звертає увагу на те, що позивачем не вірно визначено суму основного боргу, оскільки невірно визначено дату, станом на яку проведено розрахунок основного боргу. Хоча у відзиві відповідач і наводить свої розрахунки основного боргу та 3% річних, проте вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Заперечуючи позов, відповідач також посилається на ту обставину, що ФОП ОСОБА_1 відшкодувала отримувачу товару, ПАТ «Миронівський хлібокомбінат», шкоду, заподіяну з вини позивача та понесені власні витрати в розмірі 1 470 евро, оскільки вантаж доставлено пошкодженим, що , як пояснює відповідач, змусило відповідача придбати на передати ПАТ «Миронівський хлібокомбінат» сандвіч-панелі. Стверджує, що у зв'язку з цими обставинами між ФОП ОСОБА_1 та директором ТОВ «Екватор-Експрес» існувала усна домовленість про відсутність будь-яких взаємних претензій з приводу перевезення. Стверджує, що ФОП ОСОБА_1 не отримувала від позивача рахунки на оплату вартості перевезення, а про рахунки-фактури, які долучені позивачем до матеріалів справи їй вперше стало відомо з позовних матеріалів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача та враховуючи обставини на які посилається позивач у позовній заяві та наданих до справи поясненнях, оцінивши наявні у справі докази у відповідності до ст.43 ГПК України, суд при прийнятті рішення виходив із наступного.

Сторони не заперечують, а матеріали справи підтверджують факт підписання між ФОП ОСОБА_1 і ТзОВ «Екватор-Експрес» заявки на перевезення № 016/U від 03.10.2014 року, за умовами у якій, поставці підлягало обладнання на паллетах до 20т. у м.Ладижин , адреса вивантаження товару - вул..вул..Хлібозаводська,2Б у м.Ладижин, дата завантаження - 04.10.2014р. (з 08-00 по 16-00), адреса завантаження - Роslka 59-800 Ludah Radogoszcz 42; митний перехід - Ягодин, дата розмитнення - до 08.10.2014 р., адреса розмитнення - АДРЕСА_2 ; ставка за перевезення - 1 250 евро (в гривнях по курсу на день розтаможки); умови оплати - до 14 банківських днів на рахунок ( по оригіналах ЦМР і рахунка); вид транспорту - НОМЕР_2/НОМЕР_3 .

Перевезення виконано, що не заперечує відповідач і підтверджується наявними у матеріалах справи документами, у т.ч. СМR NL та оригіналом пропуску Ее №125130007/2014/628435.

Як вбачається із відомостей у СМR, датою розмитнення товару є дата 07.10.2014 року. В графі 24 СМR зазначено : « Акт про пошкодження ОСОБА_4.16.10.14р. (підпис), штамп «ПАТ «МХП» ВП «Птахофабрика «Вінницький бройлер». Також у справі є підтвердження ( за підписом) ОСОБА_4 , на якому проставлено штамп ПАТ «МХП» ВП «Птахофабрика «Вінницький бройлер», що автомобіль НОМЕР_3 водій ОСОБА_5 прибув в м.Ладижин 15.10.2014 , вибув 16.10.2014 з м.Ладижин. Відомості про автомобіль відповідають відомостям у заявці на перевезення.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 908 ЦК України, ст. 306 ГК України загальні умови перевезення вантажів визначаються цими кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються у встановленому порядку.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 919 ЦК України перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Позивач доставив товар вантажоодержувачу за адресою, яка вказана в заявці. Товар останнім прийнято. За виконану роботу (надані послуги) відповідач повинен був провести розрахунок з позивачем в строк до 14-ти банківських днів на рахунок позивача.

Вартість перевезення за умовами заявки становить 1250 євро ( в гривнях по курсу НБУ на день розтаможки). Датою розмитнення товару, що вбачається з СМR є 07.10.2014 року. Станом на 07.10.2014 року курс євро ( кількість один.1000) складав 1 629.2150. Відтак, 1250 євро відповідало 20 365,18 грн. на дату розмитнення товару.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем невірно визначено суму основного боргу, яка заявлена до стягнення (30 160,26 грн. ), оскільки така визначена по курсу євро не на дату розмитнення товару, а на дату 25.09.2015 року ( дата складання позовної заяви), коли 100 євро =2412.8210.

Відповідач стверджує, що прострочення виконання зобов'язання із оплати за надані послуги не настало, оскільки позивачем не доведено факт виставлення йому рахунків, тобто отримання вказаних рахунків відповідачем. Водночас, суд звертає увагу на те, що ані чинним законодавством, ані заявкою, виставлення рахунку не ототожнюється із обов'язком його надання контрагенту. Рахунок-фактура (рахунок) є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст.613 ЦК України, тому наявність чи відсутність рахунка не звільняє відповідача від обов'язку оплатити товар (постанова ВСУ від 29.09.2009 року №37/405).

Відтак, станом на дату прийняття рішення у справі основний борг відповідача за надані послуги з перевезення вантажів по заявці складає 1250 євро , що по курсу НБУ на день розмитнення товару (07.10.2014 р.) відповідає 20 365,18 грн.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов'язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Відповідач не заперечує, що вантаж доставлено позивачем отримувачу і останній його прийняв, відповідач не заперечує отримання ним позовної заяви позивача на підставі якої порушено провадження у даній справі. Проте, навіть з моменту порушення провадження у справі і до моменту вирішення спору по суті, основний борг відповідачем не сплачений.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за заявкою та враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення основного боргу в сумі 30 160,26 грн. підлягає до задоволення частково, в сумі 20 365,18грн.

Слід зауважити, що сума основного боргу 20 365,18 грн. фігурує і в додатковій угоді №1 від 09.06.2015 р. до договору №448-1-1 про надання адвокатських та інших юридичних послуг від 02.07.2012 року на підставі якого позивач просить відшкодувати йому оплату послуг адвоката.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у п.4 (п.п.4.1) Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» ,- сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Як пояснює позивач ,(пояснення вх.№1503/16 від 14.01.2016 р.) нарахування 3% річних в сумі 817,12 грн. ним здійснювалось з 07.10.2014 року по день подання позовної заяви, тобто по 25.09.2015 року. У розрахунку 3% річних, наведеному у позовній заяві, розрахунок проведено за 330 днів протермінування оплати. Поряд з цим, період з 07.10.2014р. по 25.09.2015 днів включно має 354 дні, що не відповідає доводам позивача.

Таким чином, позивачем не обґрунтовано та не доведено, у який конкретно період виникло прострочення оплати, що склало 330 днів, тобто, за який час конкретно ( за який період ) ним нараховано 3% річних в сумі 816,12 грн.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Умовами заявки не передбачено виникнення у відповідача обов'язку з оплати наданих послуг з перевезення впродовж 14 банківських днів від дати розтаможення товару, тобто від 07.10.2014 року. Умовами оплати у заявці не передбачено , що така оплата має відбутись до 14 банківських днів з моменту доставки товару. За таких обставин, позивач безпідставно стверджує про виникнення у відповідача обов'язку з оплати вартості перевезення з дати 07.10.2014 року.

Суд при розгляді справи не наділений повноваженнями змінювати позовні вимоги , оскільки в силу положень ч.4 ст.22 ГПК України такими правами наділений лише позивач. Позивач в порядку ч.4 ст.22 ГПК України із заявами до суду не звертався.

Разом з тим, в матеріалах справи є докази надіслання позивачем відповідачу претензії з вимогою сплатити на протязі семи днів з дня її отримання 20 365,18 грн. (еквівалент, як зазначено, 12500,00 євро по курсу НБУ станом на дату розмитнення товару) за перевезення товару згідно заявки 016/ UА від 03.10.2014 року. Претензія відіслана відповідачу 16.09.2015 року. Відповідач даної обставини не спростував і не заперечив.

Відповідно до п.1.4 Розділу 2 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013р. нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4,

де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання;

1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Відповідно до п.2 Розділу 2 зазначених Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень при пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Претензія відіслана відповідачу 16.09.2015 року рекомендованим листом (16.09.2015 р. день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку). Відтак, враховуючи наведені нормативні строки пересилання кореспонденції, датою надходження листа по місцю знаходженню відповідача слід вважати 24.09.2015 року. У претензії позивач встановив строк перерахування коштів - протягом семи днів з дня отримання претензії, тобто такою датою в жодному разі не може бути 25.09.2015р.

Однак, як вказав сам позивач, 3 % річних ним нараховані по 25.09.2015р. включно. Таким чином, враховуючи наведене вище, умови оплати згідно заявки, положення ч.2 ст.530 ЦК України, яке слід застосовувати у даному випадку, обмеження позивачем строку нарахування 3% річних датою 25.09.2015 року, суд дійшов висновку, що нарахування 3% річних за 330 днів прострочення (дні вказані в позовній заяві) по 25.09.2015 року включно є безпідставним. Станом на 25.09.2015 року у відповідача не виникло обов'язку по оплаті основного боргу, а відтак не було прострочення виконання грошового зобов'язання. Таким чином, вимога позивача про стягнення 817,12 грн. 3% річних, а також нарахованих за період листопад 2014 року - серпень 2015 року інфляційних втрат до задоволення не підлягає.

Крім цього суд зазначає, що вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу.

Посилання позивача на те, що ПАТ «Миронівський хлібокомбінат» скеровував відповідачу у грудні 2014 року претензію не слід вважати обставиною, яка впливає на правовідносини позивача і відповідача згідно наявної у справі заявки , зокрема, в частині строків по виконанню відповідачем зобов'язання з оплати вартості виконаного перевезення.

Суд не бере до уваги при прийнятті рішення у справі і доводи відповідача стосовно вчинення ним витрат на придбання пошкодженого під час перевезення товару і передачі останнього одержувачу, ПАТ «Миронівський хлібокомбінат», оскільки зазначені дії у будь-якому випадку не впливають на обов'язок відповідача сплатити позивачу кошти, які є вартістю здійсненого за заявкою перевезення .

Згідно ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У контексті зазначеної норми, судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавалися, а їх сплату підтверджено відповідними фінансовими документами.

02.07.2012р. між адвокатським об'єднанням «Інвікта» (виконавець) в особі директора ОСОБА_6, який діє на підставістатуту з однієї сторони та ТзОВ «Екватор-Експрес» (замовник) в особі директора Гавриленка О.Ю. з другої сторони (разом сторони) укладено договір №448-1-1 про надання адвокатських та інших юридичних послуг. Відповідно до п.1.1 якого, виконавець приймає на себе доручення (завдання) іншої сторони - замовника (або його представника) про надання замовнику юридичної допомоги обумовленого ним виду в інтересах замовника на умовах, передбачених договором, а інша сторона - замовник (або його представник) зобов'язується сплатити гонорар за дії виконавця по наданню правової допомоги, а також у випадку необхідності - фактичні витрати пов'язані з виконанням договору.

Відповідно до п.2.2. договору під час виконання зобов'язань за цим договором виконавець має право: представляти інтереси замовника та (або) захищати його права в усіх державних органах та органах місцевого самоврядування України, підприємствах усіх форм власності, установах та організація України; вести судові справи (брати участь у досудовому провадженні, судових засідання тощо) від імені замовника в усіх судових установах України (в т.ч. третейських судах) та міжнародних судових інстанціях з усіма правами, які надані законом; подавати від імені замовника позовні заяви, заяви, клопотання, скарги, вимоги, повідомлення, пропозиції, адміністративні позови, заперечення, запити, у т.ч. адвокатські запити, запити про надання інформації та будь-які інші звернення; підписувати позовні заяви від імені замовника; надавати представникам виконавця довіреності необхідні для виконання заявок (доручень) замовника тощо.

Оплата гонорару виконавця здійснюється замовником на підставі виставлених рахунків виконавцем сума яких складає ціну договору (п.3.4. договору). За результатами надання послуг сторони підписують акт приймання-передання послуг.

Оплата гонорару виконавця та покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням договору, здійснюється замовником на поточний рахунок виконавця, який вказаний в цьому договорі.

Відповідно до п.5.1. договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2012р. Якщо цей договір продовжує свою дію після закінчення його строку та жодна із сторін за один місяць до закінчення строку дії договору, не повідомила про свій намір припинити дію договору, тоді він автоматично продовжує свою дію протягом кожного наступного календарного року (п.2. договору).

Додатки, додаткові угоди до цього договору, які пройшли процедуру узгодження та підписання сторонами, є невід'ємними частинами цього договору (п.6.2. договору).

09.06.2015р. адвокатське об'єднанням «Інвікта» та ТзОВ «Екватор-Експрес» (замовник) уклали додаткову угоду №1 до договору №448-1-1 про надання адвокатських та інших юридичних послуг від 02.07.2012р.

Згідно п.1. додаткової угоди замовник надає доручення виконавцю щодо: аналізу матеріалів та підготовки і подання до господарського суду Львівської області позовної заяви предметом якої є: стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Екватор-Експрес» суми заборгованості у розмірі 20 365,18 грн., яка виникла внаслідок невиконання ФОП ОСОБА_1 свої договірних зобов'язань щодо оплати поставленого ТОВ «Екватор-Експрес», згідно заявки на перевозку 016/UA від 03.10.2014р., товару, інфляційних втрат та 3%річних.

Загальна вартість зазначених у п.1. даної додаткової угоди послуг становить 6 000,00 грн. (п.2. додаткової угоди).

Дана додаткова угода набирає чинності з 09.06.2015р. та є невід'ємною частиною договору №448-1-1 про надання адвокатських та інших юридичних послуг від 02.07.2012р.

ОСОБА_6, який проживає в м.Києві, має право на зайняття адвокатською діяльністю на підставі рішення Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 25.09.2008р. №22-54-23, що підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльністю №3469.

ТзОВ «Екватор-Експрес» (замовником) 15.04.2013р. видано довіреність, у т.ч. і адвокату ОСОБА_6, згідно якої, до повноважень адвоката віднесено і ведення судових справи (участь у судових засідання тощо) від імені довірителя в усіх судових інстанція, з усіма правами, які надано законом представнику сторони, третьої особи та інших осіб, які беруть участь у справі. Довіреність дійсна з моменту її підписання і діє протягом трьох років.

До позовних матеріалів позивачем долучено копію платіжного доручення №5727 від 09.06.2015р., у якому платником зазначено ТОВ «Екватор-Експрес», отримувачем коштів - адвокатське об'єднання «Інвікта», сума до перерахування - 6 000,00 грн. з призначенням платежу: «за надання юридичних послуг згідно договору №448-1-1 від 02.07.2012р.без ПДВ», однак, яким не підтверджується проведення банком АТ «УкрсСиббанк» 09.06.2015р. банківської операції по перерахуванню вказаної суми коштів.

Як вбачається зі змісту ухвал у справі, суд витребовував у позивача оригінал платіжного доручення №5727 від 09.06.2015р. з метою встановлення факту вчинення банківської операції. Проте, оригінал згаданого платіжного доручення позивачем надано не було. Натомість, в додаток до листа від 23.10.2015р. вх.№45934/15, повторно скеровано до суду аналогічну копію платіжного доручення №5727 від 09.06.2015р.

В додаток до пояснень (вх.№1503/16 від 14.01.2016р.) позивач скерував до суду документ іменований «Виписка по рахунку» №8300 з 09.06.2015р. до 09.06.2015р. адвокатського об'єднання «Інвікта», який не містить оригінального штампу банку, а відтак, викликає сумнів у достовірності даних у зазначеному документі. За таких обставин та зважаючи на те, що суд витребовував, а позивач не надав суду платіжного доручення №5727 від 09.06.2015р. з оригінальним відтиском штампу (печатки) банківської установи на підтвердження проведення 09.06.2015р. операції по перерахуванню банківських коштів в сумі 6 000,00 грн., суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами, перерахування ТОВ «Екватор-Експрес» адвокатському об'єднанню «Інвікта» 6 000,00грн. за надання юридичних послуг згідно договору №448-1-1 від 02.07.2012р.

Зважаючи на наведене, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача 6 000,00 грн. адвокатських послуг.

Поряд з цим, до задоволення підлягає вимога позивача про відшкодування йому за рахунок відповідача витрат пов'язаних з розглядом даної справи, а саме витрат в сумі 303,14 грн. на проїзд до суду адвоката, вимога про стягнення яких, заявлена позивачем у письмових поясненнях (вх.№54194/15 від 14.12.2015р.) та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями електронних проїзних/перевізних документів (ЕПД) та участю адвоката ОСОБА_6 в судовому засіданні 11.11.2015р., що підтверджується протоколом судового засідання та відповідною ухвалою.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 4-3, 12, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 116 ГПК України суд,-

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3 код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Екватор-Експрес» (02660, м.Київ, просп. Гагаріна, буд.23, код 37449850) 20 365,18 грн. основного боргу, 556,79 грн. судового збору, 303,14 грн. витрат пов'язаних з розглядом справи.

3.Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

4.В задоволенні решти позову та у стягненні 6000,00 грн. оплати послуг адвоката відмовити.

В судовому засіданні 11.02.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення, враховуючи вихідні дні 13.02.2016р. та 14.02.2016р., виготовлено 18.02.2016р.

Головуючий суддя Кітаєва С.Б.

Суддя Щигельська О.І.

Суддя Сухович Ю.О.