ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016р. Справа № 914/4360/15

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Декел», м. Львів;
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю юридично-консалтингової фірми «Дока Плюс», м. Львів;
про:стягнення заборгованості
Суддя - Крупник Р.В. Секретар Цяпка О.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність б/н від 20.01.2016р.);
від відповідача:не зявився.

Представнику позивача розяснено його права та обовязки, передбачені ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

21.12.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Декел» (надалі Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю юридично-консалтингової фірми «Дока Плюс» (надалі Відповідач) про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 22.12.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 25.01.2016р. Ухвалою від 25.01.2016р. суд відклав розгляд справи на 18.02.2016р.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 04.06.2012р. між позивачем та відповідачем укладено договір про надання юридичної допомоги №2, на виконання якого позивачем були надані, а відповідачем прийняті відповідні послуги загальною вартістю 414000,00 грн. За умовами договору відповідач зобовязувався оплатити надані послуги протягом 2 банківських днів з моменту підписання акту наданих послуг. Оскільки всупереч договору, одержані послуги відповідач не оплатив, позивач просить суд стягнути з відповідача 414000,00 грн. боргу, 5967,45 грн. інфляційних втрат, 5648,55 грн. три відсотки річних та 96365,59 грн. пені.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив, вимог ухвал суду не виконав, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового розгляду.

Як зазначив Пленум ВГС України в п. 3.9.2. Постанови від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що неявка належним чином повідомленого відповідача не перешкоджає вирішенню спору, оскільки, дослідивши наявні матеріали справи, суд визнав їх достатніми для того, щоб розглянути спір за цими матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.06.2012р. між позивачем (надалі Виконавець) та відповідачем (надалі - Замовник) укладено Договір про надання юридичної допомоги №2 (надалі Договір), за умовами п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець зобовязується надавати замовнику правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

За змістом п. 2.1. Договору виконавець приймає на себе зобовязання здійснювати усі обєктивно необхідні (з субєктивної точки зору виконавця) та передбачені чинним в Україні законодавством дії спрямовані на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» у спірних правовідносинах, що існують на момент звернення замовника за правовою допомогою до виконавця та виникають у правовідносинах з ТОВ «Торговий дім «Софі», з приводу виконання позичальником умов кредитного договору №33/07-к від 07.03.2007р., кредитного договору №57/07/-к від 20.04.2007р., кредитного договору №115/07-к від 10.08.2007р., кредитного договору №160/07-к від 28.11.2007р., кредитного договору №168/07-к від 18.12.2007р., кредитного договору №17/07-к від 20.02.2007р., вчиняти інші дії в порядку та умовах визначених цим договором в межах наданих виконавцю повноважень, на письмову вимогу замовника.

Відповідно до п. 4.1. Договору, приймання-передача наданих послуг здійснюється сторонами шляхом складання та підписання відповідного акту приймання-передачі наданих послуг за результатами виконання предмету цього договору чи його частини.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання зобовязань за Договором позивачем були надані, а відповідачем прийняті юридичні послуги на суму 414000,00 грн., що підтверджується Актом приймання-передачі наданих послуг за договором №2 від 04.06.2012р. про надання юридичної допомоги від 30.06.2015р. Як свідчить вказаний Акт, претензій щодо виконання взаємних зобовязань сторони не мають. Акт підписаний повноважними представниками сторін Договору та скріплений їх печатками.

В пункті 5.3. Договору сторони погодили, що сума вартості послуг виконавця сплачується замовником не пізніше ніж протягом 2 банківських днів з дати складення та підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг, шляхом перерахування встановленої в Акті приймання-передачі наданих послуг суми вартості послуг виконавця на поточний рахунок виконавця в установі банку, згідно реквізитів визначених в п. 9 цього договору.

Судом встановлено, що у звязку з тим, що у встановлений в Договорі строк надані послуги оплачені відповідачем не були, позивач звернувся до відповідача з претензією вих. №10/11 від 10.11.2015р., якою вимагав в пятиденний строк з моменту отримання претензії сплатити борг.

Листом від 25.11.2015р. №25/11-01 відповідач повідомив позивача, що у звязку з скрутним фінансовим становищем провести розрахунок за надані послуги немає можливості, однак відразу після надходження необхідних коштів заборгованість буде погашена.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що станом на 18.02.2016р., жодних грошових коштів від відповідача в якості оплати не надходило, розмір заборгованості відповідача не змінився.

Станом на день розгляду справи судом, докази сплати заборгованості відповідачем в матеріалах справи відсутні.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає позовні вимоги про стягнення боргу такими, що підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Факт належного надання послуг позивачем та прийняття їх без зауважень відповідачем на суму 414000,00 грн. засвідчується відповідним Актом приймання-передачі наданих послуг до Договору від 30.06.2015р.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зі змісту п. 5.3. Договору вбачається, що розрахунок за надані послуги мав бути здійснений замовником протягом 2 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг.

Так, нормами ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачем у встановлений у Договорі строк, кошти за надані послуги сплачені не були, ці кошти підлягають до стягнення з нього в судовому порядку в розмірі 414000,00 грн.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

У відповідності до п. 7.1. Договору у випадку порушення однією зі сторін цього договору умов договору в частині проведення розрахунків винна сторона сплачує на користь другої сторони пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача 96365,59 грн. пені. Здійснивши перерахунок пені суд зазначає, що така розрахована позивачем правильно, а тому підлягає стягненню з відповідача повністю.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім суми основного боргу та пені, позивач також просить суд стягнути з відповідача 5967,45 грн. інфляційних втрат та 5648,55 грн. 3% річних. Перевіривши правильність нарахування інфляційних та річних, суд прийшов до висновку, що 3% річних підлягають стягненню з відповідача в заявленому розмірі, натомість інфляційні втрати підлягають частковому стягненню з відповідача в розмірі 4735,87 грн.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -,

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю юридично-консалтингової фірми «Дока Плюс» (79002, м. Львів, вул. Величковського, 32/15; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Декел» (79039, м. Львів, вул. Генерала М. Юнаківа, 9Б; ) 414000,00 грн. боргу, 96365,59 грн. пені, 4735,87 грн. інфляційних втрат, 5648,55 грн. 3% річних та 7810,93 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 23.02.2016 р.

Суддя Крупник Р.В.