КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Справа№ 911/5388/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання - Куценко К.Л.;

за участю представників сторін:

від позивача (стягувача): Чепурний О.П. - представник за довіреністю б/н від 12.01.2016; Тютюнник В.М. - керівник згідно виписки з ЄДРПОУ;

від відповідача (боржника): не з'явились;

від ДВС: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2015

за скаргою Комунального підприємства "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" на дії (бездіяльність) та постанову державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві

у справі № 911/5388/14 (суддя - Домнічева І.О.)

за позовом: Комунального підприємства "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації"

до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк"

за участю Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві

про стягнення 60 155,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2015 у справі № 911/5388/14 було частково задоволено позовні вимоги Комунального підприємства "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" (надалі - позивач), заявлені до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" (надалі - відповідач) шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 57 084,03 грн. безпідставно збережених коштів та 1 788,00 грн. судового збору.

17.02.2015 Господарським судом міста Києва видано наказ з примусового виконання рішення від 27.01.2015.

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) та постанову державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 скаргу позивача на дії (бездіяльність) та постанову державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві у справі № 911/5388/14 відхилено.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Комунальне підприємство "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2015.

Ухвалою від 16.01.2016 апеляційну скаргу Комунального підприємства "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" на дії (бездіяльність) та постанову державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві у справі № 911/5388/14 було прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 28.01.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2016 розгляд справи було відкладено на 16.02.2016.

В судовому засіданні 16.02.2016 представники позивача апеляційну скаргу підтримали, просили скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі № 911/5388/14, вимоги заявлені в скарзі - задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник органу ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві у судове засідання 16.02.2016 не з'явилися, про час та місце судового засідання орган був повідомлений належним чином, надсиланням на відповідну адресу копії ухвали від 28.01.2016 (поштові повідомлення про вручення сторонам зазначеної ухвали знаходяться в матеріалах справи).

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що вимоги ухвали від 16.01.2016 та від 28.01.2016 органом ДВС взагалі не були виконані. При цьому, жодних письмових пояснень щодо поважності причин невиконання вимог зазначеної ухвали органом ДВС також не було подано (при тому, що відповідна ухвала була отримана органом ДВС ще 02.02.2016), а відтак у вищевказаного ВДВС було достатньо часу для підготовки та надання витребуваних судом матеріалів, зокрема, направлення копій матеріалів виконавчого провадження до суду апеляційної інстанції. Зазначене свідчить про ухилення учасника апеляційного провадження від вчинення дій, покладених на нього судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали, не були враховані всі обставини справи, зокрема, що позивач звернувся з заявою про примусове виконання рішення, проте державний виконавець виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документу) від 07.04.2015 з посиланням на п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з початком процедури ліквідації відповідача, хоча не мав для цього достатніх підстав, адже повинен був направити виконавчий документ ліквідатору боржника. На думку позивача, затримка, допущена державним виконавцем при направленні оскаржуваної постанови, зумовила пропуск строку для стягнення коштів з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" і пропуск строку для пред'явлення наказу до боржника.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, оглянувши оригінали документів, пов'язаних з предметом спору, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 11.03.2015 позивач надіслав до Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві заяву про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, Відділ Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві отримав вказану вище заяву 16.03.2015.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк" від 19.03.2015 № 188 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" від 20.03.2015 № 63, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації відповідача у справі та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

Як вбачається з матеріалів справи 07.04.2015 ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу) з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 17.02.2015 у справі № 911/5388/14 відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 25 цього Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 26 вказаного вище Закону законодавець визначив перелік випадків за наявності яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, серед них, зокрема, за наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

При цьому про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

Підстави для закінчення виконавчого провадження наведені у ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", де вказується, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Апелянт зазначає, що державник виконавець всупереч положенням Закону України «Про виконавче провадження» відмовив у відкритті виконавчого провадження, що, в свою чергу, зумовило пропуск строку для стягнення коштів з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" і пропуск строку для пред'явлення наказу для виконання. З таким твердженням скаржника суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

В постанові Верховного суду України від 20.01.2016 у справі № 6-2001цс15 (правова позиція в якій на підставі ст. 111-28 ГПК України є обов'язковою для судів загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права) колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

На підставі вказаної вище правової позиції суд апеляційної інстанції вважає, що дії державного виконавця в частині відмови у відкритті виконавчого провадження є правомірними, оскільки при здійсненні процедури ліквідації банку є неможливим застосування положень Закону України «Про виконавче провадження», а необхідним для застосування в даному випадку є саме Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» який є спеціальними (надалі - спеціальний Закон).

Так, спеціальним Законом визначено процедуру задоволення вимог кредиторів. Зокрема ч. 5 ст. 45 спеціального Закону передбачає, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

На підставі вищевикладеного, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість посилання скаржника на необхідність направлення державним виконавцем наказу на ім'я ліквідатора боржника, враховуючи, що у даному випадку боржник за наказом є не просто особою, зобов'язаною перед стягувачем, а банком, щодо якого встановлений особливий чіткий порядок заявлення грошових вимог. Спеціальним Законом передбачено право кредитора заявити до банку вимоги, направивши їх уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та не встановлює обов'язок державного виконавця подавати заяви з грошовими вимогами до банку, що ліквідується.

Щодо тверджень скаржника, що зволікання, допущене державним виконавцем при направленні оскаржуваної постанови, зумовило пропуск строку для стягнення коштів з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", суд апеляційної інстанції їх не приймає, оскільки як вбачається з листа-відповіді Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» № 09-16460 від 23.06.2015, кредиторські вимоги необхідно було подати з 26.03.2015 по 24.04.2015. Скаржник не був позбавлений у зазначені строки звернутись зі своїми кредиторськими вимогами до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, однак, як вбачається з матеріалів справи та не спростовується наданими сторонами доказами, даним правом позивач не скористався.

Згідно з ч. 8 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що державним виконавцем при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документу) від 07.01.2015 дійсно було порушено приписи ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом. Відповідно до матеріалів справи державний виконавець порушив строки при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження на 21 день, а строки встановлені для надсилання постанови заявникові разом з виконавчим документом були порушені майже на три місяці.

При цьому, незважаючи на вказані вище порушення строків, суд апеляційної інстанції вважає, що державний виконавець правомірно відмовив у відкритті виконавчого провадження і прийнятті виконавчого документу до виконання, винісши оскаржувану постанову, оскільки здійснення виконавчого провадження у даній справі щодо особливого боржника відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є неможливим в силу описаних вище обставин. Місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що дії органу виконання судових рішень за своєю суттю були правильними і такими, що не допустили конкуренції норм законодавства (Закону України "Про виконавче провадження" і Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") та суб'єктної складової (державного виконавця і Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб), а тому, посилання скаржника на отримання документів від Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві у строки, що не відповідають законодавству, відсутність надрукованого в вступній частині оскаржуваної постанови прізвища, ім'я, по-батькові державного виконавця, створення перешкод для відновлення порушених прав стягувача, ухилення від виконання рішення суду, судом апеляційної інстанції не приймаються як підстави для скасування ухвали, оскільки є такими, що не впливають на правомірність вчинених державним виконавцем дій.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі № 911/5388/14 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі № 911/5388/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/5388/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім