ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.02.16 Справа № 904/150/16

За позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Новомосковськ Дніпропетровської області

про стягнення 280 967,86 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3, довіреність від 10 грудня 2015 року, представник

Від відповідача: не з'явився

С У Т Ь С П О Р У :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду із позовом, яким просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 280 967,86 грн., з яких:

- основна заборгованість у розмірі 251 720,00 грн.;

- 3 % річних у розмірі 1 758,59 грн.;

- пеня у розмірі 25 792,68 грн.;

- інфляційні збитки у розмірі 1 696,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № СТ-12337/09/15 від 09 вересня 2015 року в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару. У зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання позивачем на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України нараховані три відсотки річних за період прострочки з 08.10.2015 по 31.12.2015 у сумі 1 758,59 грн. та інфляційні збитки за період з жовтня 2015 року по листопад 2015 року. На підставі пункту 4.2 договору позивач нарахував суму пені за порушення строків оплати за поставлений товар у розмірі 25 792,68 грн. за загальний період з 08.10.2015 по 31.12.2015.

18 січня 2016 року від позивача надійшла заява про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_3), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 та належать відповідачу на праві приватної власності в межах заявлених позовних вимог.

Заява про вжиття заходів до забезпечення позову обґрунтована тим, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 тривалий час (з 07.10.2015) не виконує своїх зобов'язань за договором поставки. У зв'язку з чим у позивача є підстави вважати, що відповідач, з метою усунення від відповідальності, буде намагатися відчужити належне йому майно, що у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Відповідач у судове засідання не з'явився, явку повноважного представника не забезпечив, відзиву на позов та інших витребуваних господарським судом документів не надав, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Направлена судом на адресу відповідача ухвала про порушення провадження повернута підприємством зв'язку з відміткою: "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до роз'яснень Вищого господарського суду України, викладених в інформаційному листі № 01-8/482 від 13 серпня 2008 року, до повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

За змістом підпункту 3.9.1. пункту 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 (із змінами і доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

У разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, а також беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно зі статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Розгляд справи був відкладений з 28.01.2016 на 18.02.2016.

У судовому засіданні 18.02.2016 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,

В С Т А Н О В И В:

09 вересня 2015 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець) укладений договір поставки №СТ-12337/09/15, відповідно до умов якого (п.1.1.) постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити визначений товар в асортименті, кількості та номенклатурі у відповідності з накладними, які є невід'ємною частиною договору.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (п.6.1. договору).

Ціна за одиницю товару та загальна вартість кожної партії товару визначається у накладній, яка є невід'ємною частиною цього договору. Загальна вартість договору не обмежена і визначається шляхом додавання загальної вартості кожної партії товару за всіма накладними. Оплата за товар здійснюється покупцем з відстрочкою платежу на 20 банківських днів з моменту поставки товару за накладною. Оплата здійснюється банківським переказом на рахунок постачальника, зазначений в розділі 8 даного договору (п.п.2.1-2.3 договору).

За змістом пункту 3.1. договору поставка товару здійснюється на умовах EXW (склад постачальника) - м. Дніпропетровськ згідно правил Інкотермс-2010. Обов'язок постачальника по поставці товару вважається виконаним у момент передачі партії товару покупцю або перевізнику.

Доставка товару здійснюється за домовленістю сторін, транспортом покупця, транспортом постачальника або найманим транспортом в кількості та номенклатурі, відповідно до накладних. Доставка товару здійснюється за рахунок покупця, якщо про інше не буде домовленості сторін (п.3.2. договору).

Після отримання товару, покупець підписує накладну та направляє цінним листом на поштову адресу постачальника протягом трьох календарних днів (п.3.5. договору).

Відповідно до п.1.2. договору право власності переходить на товар в момент його передачі покупцю.

На виконання умов договору постачальник поставив покупцю товар на загальну суму 251 720,00грн., що підтверджується видатковою накладною №БТ-00029960 від 09.09.2015. Згідно цієї накладної відповідачу був поставлений товар - мотоблок Кентавр МБ1010-5 у кількості 7 штук на суму 112 056,00грн., мотоблок Кентавр №Б1010Е-3 у кількості 7 штук на суму 139 664,00грн. (а.с.11).

Отже, датою поставки товару є 09.09.2015.

Відповідно до п.2.2. договору відповідач зобов'язується оплатити поставлений товар протягом двадцяти банківських днів з моменту поставки товару за накладною.

З огляду на те, що датою поставки товару є 09.09.2015, враховуючи умови оплати за поставлений товар (п.2.2. договору), строк оплати вартості поставленої продукції є таким, що настав 07 жовтня 2015 року.

Відповідач зобов'язання по оплаті поставленого товару у зазначеній позивачем сумі -251 720,00грн., не виконав.

Позивач посилається на обставини невиконання відповідачем зобов'язань за договором в частині оплати вартості поставленого позивачем відповідачу товару, наявності боргу відповідача за поставлений товар у сумі 251 720,00грн., що і є причиною спору.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Стаття 526 ЦК України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Враховуючи умови договору, положення ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України строк оплати товару, поставленого позивачем відповідачу, поставка якого підтверджується зазначеною вище видатковою накладною, є таким, що настав.

Доказів оплати вартості поставленого товару у заявленій до стягнення сумі відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу за поставлений товару у сумі 251 720,00грн., у встановленому порядку не спростував.

За викладеного, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 251 720,00грн.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (cт.610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Позивач просить стягнути три відсотки річних у сумі 1 758,59грн. та втрати від інфляції у сумі 1 696, 59грн., нараховані за період з 08.10.2015 по 31.12.2015.

Господарський суд здійснив перевірку розрахунку в частині втрат від інфляції та 3% річних та дійшов висновку, що його виконано у відповідності до чинного законодавства та рекомендацій, викладених у постанові пленуму Вищого Господарського Суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Відповідно до пункту 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

За змістом пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Оскільки прострочення виконання зобов'язання має місце є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних у сумі 1 758,59грн. та втрати від інфляції у сумі 1 696, 59грн., нараховані за період з 08.10.2015 по 31.12.2015.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.2. договору сторони передбачили відповідальність покупця за прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на день прострочення від суми простроченого платежу за кожен день прострочення до дня погашення заборгованості, а також штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

При обчисленні пені позивачем враховані положення ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України та положення п.4.2. договору поставки, отже, заявлена позивачем вимога про стягнення пені у сумі 25 792,68грн. за період прострочки з 08.10.2015 по 31.12.2015 є правомірною.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_3), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 та належать відповідачу на праві приватної власності в межах заявлених позовних вимог, яка надійшла до господарського суду 18 січня 2016 року, задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 67 ГПК України позов, зокрема, забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмету спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

За змістом п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" умовою застосування заходів до забезпеченню позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Враховуючи, що позивачем не надано жодних доказів щодо проведення відповідачем дій, направлених на підготовку та відчуження майна (рухомого та нерухомого), а висловлені лише припущення щодо ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, заява про вжиття заходів до забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 4 214,52грн. (280 967,86грн. х1,5%).

Керуючись ст.ст. 1, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 66, 67, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (51200, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість у сумі 251 720,00грн., три відсотки річних у сумі 1 758,59грн., втрати від інфляції у сумі 1 696,59грн., пеню у сумі 25 792,68грн., витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 4 214,52грн., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову - відмовити.

Судові витрати за розгляд заяви про вжиття заходів до забезпечення позову покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя Н.М.Євстигнеєва

Повне рішення складено, - 18.02.2016