РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016Справа №910/355/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТРУКТОРСЬКЕ БЮРО "УКРСПЕЦМАШ"

до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк"

про стягнення 1 657 777,00 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Вишневецький О.В. (довіреність № 019 від 06.01.2016)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНСТРУКТОРСЬКЕ БЮРО "УКРСПЕЦМАШ" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" (відповідач) про стягнення 1 657 777,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором банківського рахунку № 0024 від 31.07.2014 в частині своєчасного та повного виконання наданих позивачем платіжних доручень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2016 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/355/16, розгляд справи призначено на 28.01.2016.

27.01.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов. У поданому відзиві відповідач зазначає, станом на 24.01.2016 залишок коштів на рахунку позивача складає 1657777,92 грн., однак повернення вказаних коштів є неможливим у зв'язку із запровадженням у банку тимчасової адміністрації. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що у задоволені позову слід відмовити.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 28.01.2016 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, витребуваних документів не надали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2016 розгляд справи відкладено на 16.02.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

08.02.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 16.02.2016 представник позивача надав документи для долучення до матеріалів справи, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 16.02.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з огляду на визначені ст. 69 ГПК України строки вирішення спору, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 16.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.07.2014 між Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" (далі- банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОНСТРУКТОРСЬКЕ БЮРО "УКРСПЕЦМАШ" укладено Договір банківського рахунку № 0024 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого банк відкриває клієнту рахунок та зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок № 0024, в національній валюті України/іноземній валюті, а також на інші поточні рахунки, відкриті згідно з заявою Клієнта встановленої Національним банком України форми, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження Клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до п. 1.3 Договору, платежі з рахунків клієнта банк здійснює в межах залишків коштів на цих рахунках на початок операційного дня. Банк має право здійснювати платежі з рахунків з урахуванням сум, що надходять на рахунки клієнта протягом операційного часу.

Положеннями п. 2.2 Договору встановлено, що клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своїх рахунках, за винятком випадків обмеження прав розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Самостійно обирати платіжні інструменти, передбачені нормативно-правовими актами Національного банку України.

Згідно з п. 2.3 Договору, банк зобов'язаний своєчасно виконувати розрахунково-касові операції згідно з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до п. 2.4.3 Договору, для проведення необхідної операції Клієнт надає Банку розрахунковий документ встановленої форми згідно вимог нормативно-правових актів Національного банку України.

Цей Договір набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє протягом необмеженого строку. Дія цього Договору може бути припинена за згодою сторін у разі подання клієнтом заяви про закриття рахунку.

07.08.2014 між сторонами було укладено Додатковий договір до Договору банківського рахунку № 0024 про обслуговування за допомогою системи "Клієнт-банк.

Відповідно до п. 1.1 Додаткового договору, банк зобов'язується забезпечити оперативне ведення клієнтом своїх рахунків у банку та обмін технологічною інформацією за допомогою системи «Клієнт-Банк».

Під час здійснення розрахунків за допомогою систем «Клієнт-банк» застосовуються електронні розрахункові документи. Сторони визнають юридичну чинність електронних розрахункових документів, авторизованих за рахунок використання електронних цифрових підписів посадових осіб Клієнта, нарівні з юридичною чинністю відповідних платіжних документів на паперовій основі, оформлених відповідно до діючих в практиці безготівкових розрахунків правил (п. 1.2 Додаткового договору).

Положеннями п. 2.1.2 Додаткового договору встановлено, що банк зобов'язується проводити платежі Клієнта на підставі електронних платіжних документів, одержуваних через систему «Клієнт-банк», з дотриманням порядку та умов, передбачених чинними нормативно-правовими актами та цим договором.

У період з 07.09.2015 по 02.10.2015 позивач передав до виконання відповідачу через систему «Клієнт-Банк» платіжні доручення на загальну суму 1 401 358,05 грн., що підтверджується випискою з системи «Клієнт-Банк», претензією від 03.12.2015, а також не заперечується відповідачем.

Судом встановлено, що станом на час звернення до суду з позовною заявою подані позивачем розрахункові документи залишилися невиконаними відповідачем.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом просить стягнути з відповідача суму коштів у розмірі 1 657 777,00 грн., яка міститься на рахунку позивача, відкритому у відповідача.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Нормами статті 1066 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно статі 1068 ЦК України, банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Положеннями статті 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до п. 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (стаття 1074 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом вище, на виконання договору відповідач відкрив позивачу рахунок № 0024, на якому, станом на момент подачі платіжних доручень була достатня кількість коштів для їх виконання, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача, наданими відповідачем.

Станом на 24.01.2016 на рахунку позивача № 0024, обліковувались грошові кошти в сумі 1657777,92 грн.

Факт перебування зазначених грошових коштів на банківському рахунку позивача підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з банківського рахунку позивача та підтверджується самим відповідачем.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Однак, вищевказані платіжні доручення Банком у встановлений строк, усупереч вимогам діючого законодавства України та умовам Договору банківського рахунку, виконані не були.

Судом встановлено, що станом на момент подання до Банку спірних платіжних доручень, у останнього не було правових підстав для їх невиконання.

Проте, як встановлено судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 24.12.2015 № 934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.12.2015 № 239 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням у Публічному акціонерному товаристві "УКРІНБАНК" запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 25.12.2015 до 24.03.2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "УКРІНБАНК", визначені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Зазначена інформація відображена також на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою, і не потребує доказування.

Таким чином, станом на момент розгляду даного спору господарським судом, у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію.

Положеннями статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 № 2121-III передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 1 закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI визначено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Суд бере до уваги, що пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пункту 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у цьому Законі термін "вкладник" вживається у значені "фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

А тому, враховуючи дану норму, юридичні особи не підпадають під визначення поняття "вкладник" у розумінні вищевказаного Закону.

Водночас, у пункті 5-4 статті 2 даного Закону під поняттям "кредитор" розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

З огляду на викладене, cуд приходить до висновку, що між сторонами склалися зобов'язальні відносини на підставі договору банківського рахунку, які носять майново - грошовий характер, а відтак в даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, на якого поширюється обмеження, встановлені п.1 ч.5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку із введенням у відповідача тимчасової адміністрації.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі №3-24гс15 та від 01.04.2015 у справі №3-25гс15.

Відповідно до частини 1 стаття 111-25 Господарського процесуального кодексу України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про стягнення коштів у розмірі 1 657 777,00 грн. не підлягають задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права за договором на розрахунково-касове обслуговування в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Враховуючи вищенаведене, положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Крім того, судом враховано, що всупереч вимогам законодавства та договору, банк не зміг забезпечити право позивача на безперешкодне розпорядження його коштами, що знаходяться на поточному рахунку, хоча на момент подачі платіжних доручень, законних підстав для невиконання останніх у банку не було, оскільки тимчасову адміністрацію у банку запроваджено лише з 25.12.2015 року.

Крім того, суд зазначає, що Законом України "Про судовий збір" відсутні будь-які обмеження щодо покладання судового збору на банк, який перебуває у тимчасовій адміністрації.

Зважаючи викладене, та те, що даний спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судовий збір, відповідно до положень статті 49 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" (04053, м. Київ, вул. Смирнова-Ласточкіна, буд. 10-А, код 05839888) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТРУКТОРСЬКЕ БЮРО "УКРСПЕЦМАШ" (40030, м. Суми, вул. Кіровоградська, буд. 6, код 30991863) 24 866,66 грн. витрат зі сплати судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 22.02.2016.

Суддя С.О. Турчин