КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2016 р. Справа№ 904/8217/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Гончарова С.А.

від позивача: Петручок О.О.

від відповідача-1: Грузда О.П.

від відповідача-2: не з'явився:

від відповідача-3 : Ткаченко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 по справі №904/8217/15 (суддя: Ломака В.С.)

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа"

до 1.Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" в особі відокремленого структурного підрозділу "Криворізький міський відділ лабораторних досліджень Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України"

2. Міністерства охорони здоров'я України

3. Державної санітарно-епідеміологічної служби України

про стягнення 92 626, 86 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 по справі №904/8217/15 відмовлено у задоволенні позову Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" в особі відокремленого структурного підрозділу "Криворізький міський відділ лабораторних досліджень Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України", Міністерства охорони здоров'я України, Державної санітарно-епідеміологічної служби України, про стягнення в солідарному порядку 92 626,86 грн.

Рішення місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів: правонаступництва відповідачами обов'язків ДЗ "Інгулецька районна санітарно-епідеміологічна станція Кривого Рогу"; звернення позивача до ліквідаційної комісії ДЗ "Інгулецька районна санітарно-епідеміологічна станція Кривого Рогу" з кредиторськими вимогами на спірну суму та їх включення до реєстру вимог кредиторів; реєстрації Державною казначейською службою зобов'язань боржника перед позивачем на спірну суму для проведення розрахунків, пов'язаних із завершенням ліквідації, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Також, місцевий господарський суд залишив без задоволення клопотання відповідача-3 про застосування строків позовної давності, оскільки правила про позовну давність мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 по справі №904/8217/15 позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 по справі №904/8217/15 - - скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при вирішенні спору прийшов до невірних висновків, виходячи з дійсних обставин справи, зокрема, не врахував того, що відповідно до укладеного між позивачем та Інгулецькою районною санітарно-епідеміологічною станцією м. Кривого Рогу Договору № 1411 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару від 17.02.2010 р., у споживача за період з 01.02.2011 по 01.04.2012 утворився борг в сумі 92 626, 86 грн. Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров'я України № 176-О від 21.09.2012 р. було ліквідовано державні заклади, установи та організації, що належали до сфери управління МОЗ та згідно з Наказом № 110 від 28.11.2012 утворено Державну установу "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України". Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 681 від 11.09.2013 р. "Деякі питання діяльності Міністерства охорони здоров'я та Державної санітарно-епідеміологічної служби" МОЗ як головному розпоряднику бюджетних коштів санітарно-епідеміологічних станцій перераховано залишки коштів на казначейських рахунках на кінець бюджетного періоду. Наказом Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" № 213-од від 03.12.2013 р. на відокремлені структурні підрозділи покладено обов'язок погасити заборгованість, отриману від голів ліквідаційних комісій санітарно-епідеміологічних станцій. Проте, обов'язок по сплаті коштів в сумі 92 626,86 грн. не було виконано відповідачем-1, у зв'язку з чим позивач заявив про солідарне стягнення коштів з відповідача-1, як особи, на яку покладено обов'язок по виплаті боргу ліквідованої станції, так і відповідача-2 та відповідача-3, як розпорядників бюджетних коштів санітарно-епідеміологічних станцій.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 по справі №904/8217/15 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Станіку С.Р., для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду Тищенко А.І. від 10.12.2015 у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Корсакової Г.В. апеляційну скаргу по справі №904/8217/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 апеляційну скаргу по справі №904/8217/15 прийнято до розгляду колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Гончаров С.А., порушено апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 10.02.2016.

В судовому засіданні 10.02.2016 представник апелянта (позивача) підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення місцевого господарського суду скасувати посилаючись на його суперечність нормам матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 10.02.2016 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд у її задоволенні відмовити.

Представник відповідача-3 в судовому засіданні 10.02.2016 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд у її задоволенні відмовити.

Крім того, відповідач-3 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду подав письмовий відзиві на апеляційну скаргу, в якому наголошував на тому, що до визнання державних установ - обласних лабораторних центрів та головних управлінь Держсанепідслужби України правонаступниками санітарно - епідеміологічних станцій заснованих Міністерством охорони здоров'я немає жодних правових підстав. В свою чергу, саме Міністерство охорони здоров'я України забезпечувало в установленому порядку цільове спрямовування коштів на проведення розрахунків, пов'язаних з завершенням ліквідації закладів та установ, в межах визначеної ними потреби.

Відповідач-2 в судове засідання 10.02.2016 представників не направив, про розгляд справи був повідомлений належним чином (рекомендоване повідомлення про вручення ухвали 607). Через канцелярію суду заяв та клопотань не подавав.

Дослідивши наявні матеріали справи, враховуючи те, що відповідач-2 був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, неявка представника відповідача не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, визначених ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача та відповідача-2 за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 17.02.2010 між Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" та Державним закладом "Інгулецька районна санітарно-епідеміологічна станція м. Кривого Рогу" було укладено Договір на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари № 1411, за умовами якого позивач зобов'язався відпускати, а Державний заклад "Інгулецька районна санітарно-епідеміологічна станція м. Кривого Рогу" оплачувати отриману теплову енергію за встановленими тарифами у строки, передбачені даним Договором.

Відповідно до п. 3.1. Договору було визначено, що оплата за відпущену теплову енергію проводиться боржником щомісяця самостійно до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Договір, відповідно до п. 6.1., діє з 01.02.2010 до 01.02.2011 і вважаться щороку продовженим у разі відсутності заяви однієї із сторін про відмову від договору або його перегляду.

Відповідно до пояснень позивача, внаслідок порушення споживачем зобов'язань з оплати поставленої теплової енергії за ним утворився борг за період з 01.02.2011 по 01.04.2012 в сумі 92 626, 86 грн.

При цьому, позивач зазначає, що наказом Міністерства охорони здоров'я України № 176-О від 21.09.2012 ліквідовані державні заклади, установи та організації, що належали до сфери управління Міністерства охорони здоров'я України, в тому числі ДЗ "Інгулецька районна санітарно-епідеміологічна станція м. Кривого Рогу", а наказом № 110 від 28.11.2012 утворено Державну установу "Дніпропетровський обласний лабораторний центр держсанепідемслужби України" та відповідно до наказу Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр держсанепідемслужби України" № 2 від 03.01.2013 створено відокремлені структурні підрозділи, які не є юридичними особами.

Заявляючи вимоги до відповідачів у даній справі, позивач відзначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 681 від 11.09.2013 Міністерству охорони здоров'я України, як головному розпоряднику бюджетних коштів санітарно-епідеміологічним станція перераховано залишки коштів на казначейських рахунках на кінець бюджетного періоду та наказом Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр держсанепідемслужби України" від 03.12.2013 № 213-од на завідуючих відокремлених структурних підрозділів покладено обов'язок погасити заборгованість, отриману від голів ліквідаційних комісій санітарно-епідеміологічних станцій для проведення подальшого розрахунку створеної заборгованості.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою спірний Договір є договором енергопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

В силу приписів ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Заявлена до стягнення заборгованість підтверджена позивачем наданими до матеріалів справи договором, рахунками та їх реєстрами, підписаними сторонами Договору актами звірки, листуванням сторін.

В свою чергу, місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позову Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", виходив з того, що позивачем не представлено доказів правонаступництва будь-ким з відповідачів по відношенню до споживача за Договором.

Проте, з вказаним висновком місцевого господарського суду суд апеляційної інстанції не погоджується, вважає його таким, що зроблений з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи, що згідно з п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України є підставами для скасування судового рішення, з огляду на наступне.

Частинами 1, 2 статті 104 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з наявним у справі наказом Міністерства охорони здоров'я України № 176-О від 21.09.2102 ліквідовані державні заклади, установи та організації, що належали до сфери управління Міністерства охорони здоров'я України за переліком згідно з додатком, до якого зокрема включено Інгулецьку районну санітарно - епідеміологічну станцію м.Кривого Рогу ().

Наказом Міністерства охорони здоров'я України № 110 від 28.11.2012 утворено Державну установу "Дніпропетровський обласний лабораторний центр держсанепідемслужби України".

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 681 від 11.09.2013 «Деякі питання діяльності Міністерства охорони здоров'я та Державної санітарно - епідеміологічної служби» було вирішено дозволити Міністерству охорони здоров'я використання залишків бюджетних коштів спеціального фонду, які утворилися станом на 1 січня 2013 р. за бюджетною програмою 2301250 "Державний санітарно-епідеміологічний нагляд, дезінфекційні заходи та заходи по боротьбі з епідеміями" на спеціальних реєстраційних рахунках закладів та установ санітарно-епідеміологічної служби, що належать до сфери управління Міністерства та ліквідуються, та коштів, які надійшли після 1 січня 2013 р. на спеціальні реєстраційні рахунки закладів та установ, для проведення державними установами, що належать до сфери управління Державної санітарно-епідеміологічної служби і проводять лабораторні випробування та інструментальні дослідження, яким частково передані функції закладів та установ, розрахунків, пов'язаних із завершенням ліквідації закладів та установ.

При цьому, пунктом 4 Державній казначейській службі було доручено в установленому порядку забезпечити:

- перерахування на підставі платіжних доручень ліквідаційних комісій закладів та установ залишків коштів спеціального фонду, зазначеного у пункті 3 цієї постанови, на відповідний спеціальний реєстраційний рахунок, відкритий за бюджетною програмою 2304020 "Проведення лабораторних досліджень у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення і вжиття спеціальних заходів на локалізацію та ліквідацію спалахів та епідемій", для проведення розрахунків, пов'язаних із завершенням ліквідації закладів та установ;

- реєстрацію зобов'язань для проведення розрахунків, пов'язаних із завершенням ліквідації закладів та установ, за бюджетною програмою 2304020 "Проведення лабораторних досліджень у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення і вжиття спеціальних заходів на локалізацію та ліквідацію спалахів та епідемій".

Головам ліквідаційних комісій закладів та установ доручено забезпечити визначення потреби в обсягах коштів, необхідних для завершення їх ліквідації, та надання відповідної інформації Державній санітарно-епідеміологічній службі для проведення необхідних розрахунків.

Міністерству охорони здоров'я доручено разом з Державною санітарно-епідеміологічною службою забезпечити в установленому порядку цільове спрямування коштів на проведення розрахунків, пов'язаних із завершенням ліквідації закладів та установ, в межах визначеної ними потреби.

03.12.2013 Державною установою «Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.09.2013 № 681 «Деякі питання діяльності Міністерства охорони здоров'я та Державної санітарно - епідеміологічної служби», наказу Міністерства охорони здоров'я України № 176-О від 21.09.2102 «Про ліквідацію бюджетних закладів, установ і організацій, що належать до сфери управління Міністерства охорони здоров'я України», Плану заходів Міністерства охорони здоров'я України та Державної санітарно - епідеміологічної служби України щодо використання залишків бюджетних коштів спеціального фонду, видано наказ № 213-од «Про погашення заборгованості», згідно якого відповідно до п. 7 Плану заходів Міністерства охорони здоров'я України та Державної санітарно - епідеміологічної служби України щодо використання залишків бюджетних коштів спеціального фонду, покладено обов'язок на завідуючих відокремлених структурних підрозділів Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" погасити заборгованість, отриману від голів ліквідаційних комісій санітарно - епідеміологічних станцій для проведення подальшого розрахунку створеної заборгованості (п. 1), завідувачам відокремлених структурних підрозділів Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" провести погашення кредиторської заборгованості отриманих від голів ліквідаційних комісій санітарно - епідеміологічних станцій за рахунок коштів, отриманих від Державної санітарно - епідеміологічної служби України (п. 2).

Згідно додатку до наказу Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" № 213-од від 03.12.2013, Криворізькому міському ВЛД передано заборгованість Інгулецької районної санітарно-епідеміологічної станції м. Кривого Рогу (боржник).

Як свідчать наявні матеріали справи, відповідно до укладеного між позивачем та Інгулецькою районною санітарно-епідеміологічною станцією м. Кривого Рогу Договору № 1411 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару від 17.02.2010 р., у споживача за період з 01.02.2011 по 01.04.2012 утворився борг загалом в сумі 92 626, 86 грн., що підтверджується рахунками - фактурами на оплату по договору № 1411 від 28.02.11, від 31.03.2010, від 30.11.2011, від 31.12.2011, від 31.01.2012, від 29.02.2012, від 31.03.2012, від 30.04.2012 (отриманих боржником за відповідним реєстрами рахунків), в яких міститься інформація про відповідні обсяги постачання теплової енергії у гарячій воді, які підлягали оплаті боржником щомісяця самостійно до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 3.1 договору), яка боржником у встановленому порядку погашена не була.

Відповідно до Акту звірки розрахунків станом на 31.10.2012, який складено між позивачем та Інгулецькою районною санітарно-епідеміологічною станцією м. Кривого Рогу (як боржником) за договором № 1411, і який містить підписи представників та відбитки печаток та штампів вказаних підприємств, заборгованість Інгулецької районної санітарно-епідеміологічної станції м. Кривого Рогу по Договору № 1411 складає загалом 92 626,86 грн.

Аналогічні відомості містять також надані позивачем копії Актів звірки взаємних розрахунків по Договору № 1411, складені між сторонами станом на 19.10.2012 та 01.01.2013.

05.01.2015 р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців внесено запис про припинення юридичної особи - Державного закладу "Інгулецька районна санітарно-епідеміологічна станція м. Кривого Рогу".

В свою чергу, Криворізькому міському ВЛД Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" на підставі наказу Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" № 213-од від 03.12.2013 передано заборгованість Інгулецької районної санітарно-епідеміологічної станції м. Кривого Рогу, розмір якої на момент передачі складав загалом 92 626, 86 грн.

До того ж, матеріали справи містять надану позивачем засвідчену копію претензії позивача від 16.11.2012 № 903/07, адресовану Голові ліквідаційної комісії Державного закладу «Інгулецька районна санітарно - епідеміологічна станція м.Кривого Року», в якій позивач заявив про задоволення його майнових вимог в сумі 92 626,86 грн., і направлення якої підтверджується фіскальним чеком поштової установи № 0287 від 16.11.2012, описом вкладеного у цінний лист та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Посилання відповідача-1 на ту обставину, що вимоги позивача за вказаною претензією не були включені до реєстру вимог кредиторів боржника - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, оскільки наказ Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" № 213-од від 03.12.2013 містить вказівку завідувачам відокремлених структурних підрозділів Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" провести погашення кредиторської заборгованості отриманих від голів ліквідаційних комісій санітарно - епідеміологічних станцій за рахунок коштів, отриманих від Державної санітарно - епідеміологічної служби України, тобто, інформація саме про отриману від голів ліквідаційних комісій санітарно - епідеміологічних станцій інформацію про наявність заборгованості, зокрема і Інгулецької районної санітарно-епідеміологічної станції м. Кривого Рогу в сумі 92 626, 86 грн., вже включена до відповідного додатку.

Крім того, в матеріалах справи наявний лист відокремленого структурного підрозділу «Криворізький міський відділ лабораторних досліджень Державної установи «Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» від 12.05.2015 № 10-7/24/1792, адресований позивачу, в якому міститься зокрема інформація про те, що ВСП «Криворізький міський відділ лабораторних досліджень Державної установи «Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» отримано кошти для погашення заборгованості по ліквідованим санепідустановам згідно Постанови КМУ № 681, зокрема, ДЗ Інгулецька райСЕС м.Кривого Рогу - 92 626,86 грн.

Відповідно до ст.82 Цивільного кодексу України на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскільки на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 11.09.2013р. № 681 «Про деякі питання діяльності Міністерства охорони здоровя та Державної санітарно-епідеміологічної служби» відповідачу-1 були передані кошти ліквідованих установ для проведення розрахунків, пов'язаних із завершення процедури ліквідації, а саме погашення кредиторської заборгованості в тому числі і перед позивачем в сумі 92626,86 грн., а тому у позивача виникло право вимагати сплату цих коштів саме у відповідача-1, а у відповідача-1 виник обов'язок сплатити кошти позивачу.

При цьому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме у всіх відповідачів відсутній солідарний обов'язок перед позивачем по сплаті 92 626,86 грн., оскільки за результатами розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції встановив, що такий обов'язок наявний у саме у відповідача-1 в силу покладених на нього обов'язків згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 11.09.2013р. № 681 «Про деякі питання діяльності Міністерства охорони здоровя та Державної санітарно-епідеміологічної служби», а також і визнаного ним самостійно обов'язку сплатити позивачу грошові кошти в сумі 92 626,86 грн. згідно наказу Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" № 213-од від 03.12.2013. При цьому, зазначені акти не покладають на відповідачів саме солідарний обов'язок по відшкодуванню позивачу грошових коштів, оскільки відповідач-2 та відповідач-3 є лише їх розпорядниками в межах визначених законом повноважень.

Таким чином, відповідно до прийнятого органом управління рішення відповідачу-1, як юридичній особі публічного права який входить до сфери управління Державної санітарно-епідеміологічної служби України з метою завершення ліквідації ДЗ «Інгулецька райСЕС м.Кривого Рогу» перераховані кошти для погашення заборгованості останньої перед позивачем в сумі 92 626,86 грн., про що зокрема свідчить і лист відповідача-1 від 12.05.2015 № 10-7/24/1792, адресований позивачу.

Доводи відповідача-1 про те, що він не є правонаступником ліквідованої Інгулецької районної санітарно-епідеміологічної станції м. Кривого Рогу і, відповідно, не несе відповідальності по його боргам, колегія суддів відхиляє, оскільки як вже зазначалось зобов'язання відповідача-1 виникли з рішень державних органів, а саме постанови Кабінету Міністрів України від 11.09.2-13 № 681 «Деякі питання діяльності Міністерства охорони здоров'я та Державної санітарно-епідеміологічної служби», наказу Міністерства охорони здоров'я від 21.09.2012 № 176-О «Про ліквідацію бюджетних закладів, установ організацій, що належать до сфери управління Міністерства охорони здоров'я України», Плану заходів Міністерства охорони здоров'я України та Державної санітарно-епідеміологічної служби України щодо використання залишків бюджетних коштів спеціального фонду, на виконання , яких відповідачем видано наказ від 03.12.2013 № 213-од. Належних та допустимих доказів в розумінні вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України скасування вищенаведених актів у встановленому законом порядку - ні суду першої інстанції під час вирішення спору, ні суду апеляційної інстанції надано не було.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 92 626,86 грн. - є законним та обґрунтованими в частині пред'явлення в судовому поряку таких вимог саме відповідачу-1 в силу покладених на нього обов'язків згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 11.09.2013р. № 681 «Про деякі питання діяльності Міністерства охорони здоровя та Державної санітарно-епідеміологічної служби», а також і визнаного ним самостійно обов'язку сплатити позивачу грошові кошти в сумі 92 626,86 грн. згідно наказу Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" № 213-од від 03.12.2013, у зв'язку з чим позов Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" підлягає задоволенню в частині вимог до відповідача-1.

В решті вимог до Міністерства охорони здоров'я України та Державної санітарно-епідеміологічної служби України - позов Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" задоволенню не підлягає у зв'язку з його безпідставністю в цій частині, оскільки відповідач-2 та відповідач-3 не порушували прав та охоронюваних законом інтересів позивача в контексті спірних правовідносин між сторонами.

Щодо заяв відповідача-2 та відповідача-3 про застосування до вимог позивача трирічного строку позовної давності згідно з ст. ст. 257, 261 Цивільного кодексу України, викладених у запереченнях на позов, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (пункт 5).

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просить суд у позові, відповідачем-2 та відповідачем-3 не порушено, і суд відмовляє позивачу у позові в частині вимог до відповідача-2 та відповідача-3 по суті в зв'язку з безпідставністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору в частині вимог позивача до відповідача-2 та відповідача-3 застосуванню не підлягає.

Також, щодо вимог позивача до відповідача-1 в контексті приписів ст. ст. 257, 261 Цивільного кодексу України, суд дійшов наступних висновків.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся з відповідним позовом до суду 10.09.2015 (згідно з відбитком штампу канцелярії на позові).

Так, у постанові Верховного Суду України від 24.04.2007 у справі № 26/271 та у п. 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" сформульована правова позиція, відповідно до якої акт звірки взаєморозрахунків, підписаний з боку відповідача уповноваженою на це особою, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути обставиною, що свідчить про визнання боргу, а отже підставою для переривання строку позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України.

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та боржником 19.10.2012, 31.10.2012 та 01.01.2013, тобто в межах трирічного строку позовної давності за заявлений за період з 01.02.2011 по 01.04.2012 (період існування заборгованості боржника перед позивачем по Договору 1411), складено акти звірки взаєморозрахунків, в яких міститься посилання як на Договір № 1411, так і на суму заборгованості - 92 626,86 грн. , і зазначені акти містять підписи представників та відбитки печаток та штампів позивача та боржника (Інгулецької районної санітарно-епідеміологічної станції м. Кривого Рогу) підприємств, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підписання зі сторони боржника наведених актів в розумінні ст. 264 Цивільного кодексу України є дією, яка свідчить про визнання свого боргу перед позивачем, і внаслідок підписання сторонами актів звірок, розумінні ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України є дією, яка перервала трирічний перебіг позовної давності, який з вказаних дат актів розпочинався заново згідно з ч. 3 статті 264 Цивільного кодексу, та станом на момент звернення позивача з позовом до суду (10.09.2015) - не сплив. Таким чином, обумовлені законом підстави для застосування до вимог позивача до відповідача-1 трирічного строку позовної давності - у суду апеляційної інстанції відсутні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що згідно з п. 1, 3 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", а саме в частині вимог до відповідача-1 з присудженням до стягнення з відповідача-1 на користь позивача 92 626,86 грн. В частині вимог Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Міністерства охорони здоров'я України та Державної санітарно-епідеміологічної служби України - слід відмовити.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають перерозподілу і судові витрати по справі, а саме: з відповідача-1 підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за подачу позову в сумі 1 389,40 грн. з урахуванням ставок судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», які були чинні на момент звернення позивача з відповідним позовом.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки позивачем при зверненні до суду першої інстанції з відповідним позовом було сплачено судовий збір у розмірі, більшому, ніж передбачено було передбачено Законом України «Про судовий збір», а тому позивачу з державного бюджету України підлягає поверненню зайво сплачений судовий збір в сумі 463,14 грн.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, не обмежуючись доводами апеляційної скарги, дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. 1, 3, ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", а саме в частині вимог до відповідача-1 з присудженням до стягнення з відповідача-1 на користь позивача 92 626,86 грн. В частині вимог Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Міністерства охорони здоров'я України та Державної санітарно-епідеміологічної служби України - слід відмовити.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається судом апеляційної інстанції на відповідача-1, оскільки спір між сторонами виник з його вини.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа"- задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 по справі №904/8217/15 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

Позов Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" (код 49006 Дніпропетровська обл.., м.Дніпропетровськ, вул.. Філософська, буд. 39-А) в особі відокремленого структурного підрозділу "Криворізький міський відділ лабораторних досліджень Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" (код 38529287; місцезнаходження: 50071Дніпропетроська обл., м.Кривий Ріг-71, вул. Мелешкіна, 21 ) на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (код 03342184; місцезнаходження: 50000 Дніпропетровська обл.., м.Кривий Ріг, пров. Дежньова,9) суму боргу в розмірі 92 626 (дев'яносто дві тисячі шістсот двадцять шість) грн. 86 грн., а також 1 389 (одна тисяча триста вісімдесят дев'ять) грн. 40 коп. судового збору за подачу позову.

В частині задоволення вимог Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Міністерства охорони здоров'я України та Державної санітарно-епідеміологічної служби України - відмовити.

Повернути з державного бюджету України на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (код 03342184; місцезнаходження: 50000 Дніпропетровська обл.., м.Кривий Ріг, пров. Дежньова,9) зайво сплачений судовий збір в сумі 463 (чотириста шістдесят три) грн. 14 коп.

4. Стягнути з Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" (код 49006 Дніпропетровська обл.., м.Дніпропетровськ, вул.. Філософська, буд. 39-А) в особі відокремленого структурного підрозділу "Криворізький міський відділ лабораторних досліджень Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" (код 38529287; місцезнаходження: 50071Дніпропетроська обл., м.Кривий Ріг-71, вул. Мелешкіна, 21 ) на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (код 03342184; місцезнаходження: 50000 Дніпропетровська обл.., м.Кривий Ріг, пров. Дежньова,9) судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1 528 (одна тисяча п'ятсот двадцять вісім) грн. 35 коп.

5. Доручити господарському суду міста Києва видати накази на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

7. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Ю.Л. Власов

С.А. Гончаров