РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2016Справа №910/31157/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Русава-К»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача
Приватне підприємство «Перлина Тікича»
простягнення 2061210 грн. 00 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Дацко В.А. - представник за довіреністю № 1 від 11.01.2016;

від відповідача: Андрієнко М.В. - представник за довіреністю б/н від 13.11.2015;

від третьої особи: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.12.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Русава-К» про стягнення 2061210 грн. 00 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що між ним та відповідачем було укладено Договір № 21 складського зберігання зерна від 01.10.2013, відповідно до умов якого відповідач як зерновий склад зберігав зерно кукурудзи 3-го класу, кількістю 635000 кг, 2013 року збирання врожаю, яке належить позивачу. Позивач зазначив, що він звернувся до відповідача із листом вих. № 13850 від 24.12.2013 про відвантаження з 24.12.2013 зерна кукурудзи вагою 800 тон у залізничний та авто транспорт (вказаний лист отриманий відповідачем 25.12.2013, що підтверджується присвоєним відповідачем вхідним № 95), та із листом вих. № 13953 від 25.12.2013, в якому просив після погашення складської квитанції бланку АФ№973249, поточний номер 346, видати нові складські квитанції та надати аналізні картки на наступні партії зерна кукурудзи 3 класу: 635000 кг та на різницю між фактичними залишком на зберігання зерна станом на 25.12.2013 та обсягом 635000 кг, що становить 238849 кг (вказаний лист отриманий відповідачем 25.12.2013, що підтверджується присвоєним відповідачем вхідним № 96).

Як стверджує позивач у позовній заяві, відповідач (зерновий склад) виписав йому лише складську квитанцію на зерно № 479 від 25.12.2013 (бланк АФ№973336) на частину зданого на зберігання зерна (кукурудзи 3 класу, 2013 року збирання урожаю), що становить 238849 кг, а зерно кукурудзи 3 класу, 2013 року збирання врожаю у кількості 635000 кг - відповідач переписав на Приватне підприємство «Перлина Тікича». Крім того, позивач зазначив, що 02.12.2015 він звернувся до відповідача із претензією-вимогою вих № 115юр від 01.12.2015, в якій вимагав виписати та видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» складську квитанцію на 635000 кг зерна кукурудзи 3-го класу, яке знаходилось на зберіганні у Товариства з обмеженою відповідальністю «Русава-К» відповідно до умов Договору складського зберігання зерна № 21 від 01.10.2013 та складської квитанції на зерно кількістю 1600000 кг № 346 від 14.11.2013 (бланк АФ№973249), і є власністю позивача; повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» 635000 кг зерна кукурудзи 3-го класу та повідомити позивача про готовність зерна до відвантаження у триденний термін з дня отримання вказаного листа.

Однак, відповідач не повернув позивачу зерно кукурудзи 3-го класу, кількістю 635000 кг, 2013 року збирання врожаю.

З огляду на вищевикладене, позивач стверджує, що відповідачем були порушені умови Договору № 21 складського зберігання зерна від 01.10.2013, а також положення чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», у зв'язку з чим відповідач повинен відшкодувати позивачу збитки за втрату зерна кукурудзи 3-го класу, кількістю 635000 кг, 2013 року збирання врожаю, вартість якого за розрахунком позивача складає 2061210 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 порушено провадження у справі № 910/31157/15 та розгляд справи призначено на 19.01.2015; залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне підприємство «Перлина Тікича».

У судовому засіданні 19.01.2016 представник третьої особи подав письмові пояснення, в яких зазначив, що після здійснення операції щодо переоформлення на користь позивача зерна кукурудзи у кількості 1600 тон, жодних операцій відносно повернення вказаного зерна чи його частини третій особі не проводилось. При цьому, третя особа зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2016, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 05.02.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2016, відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 12.02.2016.

У судовому засіданні 12.02.2016 представник позивача подав клопотання, в якому просив суд стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1800 грн. 00 коп., понесені позивачем у зв'язку із зверненням до Торгово-промислової палати України для отримання відомостей про вартість кукурудзи 3 класу станом на день подання позовної заяви.

Представник позивача у судовому засіданні 12.02.2016 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.02.2016 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

Представники третьої особи у судове засідання 12.02.2016 не з'явився, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У судовому засіданні 12.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

25.02.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» (покупець) та Приватним підприємством «Перлина Тікича» (постачальник) укладено Договір поставки сільськогосподарської продукції № 6633/016324, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець - прийняти та оплатити с/г продукцію, а саме: зерно пшениці, кукурудзи та насіння соняшнику, урожаю 2013 року, у кількості, у строки і на умовах, передбачених у цьому договорі.

Згідно з п. 2.1 Договору поставки № 6633/016324 від 25.02.2013 загальна вартість товару складає 2000000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 3.1 Договору поставки № 6633/016324 від 25.02.2013 постачальник поставляє товар покупцю на сертифікованому елеваторі, визначеному покупцем в додатковій угоді, в заліковій вазі на умовах EXW (франко-елеватор). Безпосередній елеватор поставки визначається покупцем в строк до 15.07.2013, про що покупець надає постачальнику відповідне письмове повідомлення.

Згідно з п. 3.4 Договору поставки № 6633/016324 від 25.02.2013 моментом поставки товару вважається дата фактичної його передавання покупцеві на елеваторі згідно з складською квитанцією із зазначенням власника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» (усі графи повинні бути заповнені) з оформленням тристороннього акту прийому-передачі та виконання постачальником умов, передбачених розділом 5 цього договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору поставки № 6633/016324 від 25.02.2013 постачальник зобов'язується надати оригінали видаткової та податкової накладної на товар, посвідчення про якість зерна (картку аналізу зерна), видану елеватором, та складську квитанцію про наявність кожної конкретної партії товару.

Згідно з п. 11.1 Договору поставки № 6633/016324 від 25.02.2013 договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2013, а в частині відшкодування збитків та оплати штрафних санкцій - до повного виконання зобов'язань сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 664 Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до п. 3.1 Договору поставки № 6633/016324 від 25.02.2013 постачальник поставляє товар покупцю на сертифікованому елеваторі, визначеному покупцем в додатковій угоді, в заліковій вазі на умовах EXW (франко-елеватор).

Відповідно до правил Інкотермс EXW термін інкотермс, означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо).

Згідно з п. 3.4 Договору поставки № 6633/016324 від 25.02.2013 моментом поставки товару вважається дата фактичної його передавання покупцеві на елеваторі згідно з складською квитанцією із зазначенням власника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» (усі графи повинні бути заповнені) з оформленням тристороннього акту прийому-передачі та виконання постачальником умов, передбачених розділом 5 цього договору.

Так, елеватором є зерносховище, обладнане пристосуваннями для підіймання, сушіння, зберігання і т. ін. великої кількості зерна; це споруда для зерна із спеціальними пристроями для його прийому, зберігання на верхніх ярусах і відвантаження.

Судом встановлено, що Приватне підприємство «Перлина Тікича» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Русава-К» із листом вих. № 166 від 07.11.2013 про відвантаження кукурудзи у кількості 1600 тон, яке знаходилось на зберіганні у Товариства з обмеженою відповідальністю «Русава-К», позивачу у даній справі - Товариству з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» (копія вказаного листа долучена позивачем до позовної заяви).

При цьому, судом встановлено, що 01.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Русава-К» (зерновий склад) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» (поклажодавець) укладено Договір № 21 складського зберігання зерна, відповідно до умов якого зерновий склад зобов'язався приймати від поклажодавця на зберігання (включаючи приймання, сушку, очищення, зберігання і відвантаження) зернові і олійні культури, а поклажодавець зобов'язався оплачувати надані послуги в порядку і на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 Договору № 21 від 01.10.2013 перелік культур, кількість зерна, що здається на зберігання, вартість послуг зернового складу за даною угодою встановлюється сторонами у Додатку № 1 до цього договору.

Додатком № 1 до Договору № 21 від 01.10.2013 сторони погодили, зокрема, що зерновими культурами, які приймаються на зберігання зерновим складом є кукурудза, кількістю 5000 тон.

Відповідно до п. 3.6 Договору № 21 від 01.10.2013 приймання зерна супроводжується випискою на ім'я поклажодавця і наданням поклажодавцеві або його уповноваженому представникові наступних підтверджуючих документів: не пізніше за два робочі дні після постачання кожної партії зерна оригінали реєстрів товарно-транспортних накладних на прийняте зерно формою № 3. При цьому партією зерна вважається кількість зерна одного виду в межах якісних характеристик, визначених для формування реєстрів накладних, прийняте на зберігання за одну календарну добу приймання; оригінали складських квитанцій і картки лабораторного аналізу (форма № 47), підписана керівником виробничо-технологічної лабораторії зернового складу надаються не пізніше ніж за один робочий день з моменту вимоги поклажодавця або його уповноваженого представника.

Відповідно до п. 3.8 Договору № 21 від 01.10.2013 складська квитанція на зерно видається поклажодавцеві або його уповноваженому представникові в день зарахування зерна на особовий рахунок поклажодавця.

Згідно з п. 7.1 Договору № 21 від 01.10.2013 термін зберігання зерна встановлюється з дати його передачі на зберігання з оформленням відповідних документів і до його вимоги поклажодавцем. При цьому, зерно може бути повернуте поклажовдавцеві не раніше 15 жовтня 2013 року але не пізніше 01 березня 2014 року.

У відповідності до частини 3 та 4 статті 294 Господарського кодексу України зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статтею 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 961 Цивільного кодексу України, товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію. Складський документ на зерно виписується після передачі зерна на зберігання не пізніше наступного робочого дня. На вимогу особи, яка здала зерно на зберігання, зерновий склад зобов'язаний виписувати окремі складські документи на зерно на будь-які частини зданого на зберігання зерна.

Відповідно до статті 43 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію.

Як встановлено судом, Приватне підприємство «Перлина Тікича» (постачальник) звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Русава-К» (зерновий склад) із листом вих. № 166 від 07.11.2013 про відвантаження кукурудзи у кількості 1600 тон, яке знаходилось на зберіганні у Товариства з обмеженою відповідальністю «Русава-К», позивачу у даній справі - Товариству з обмеженою відповідальністю «Амако Україна», у зв'язку з чим відповідачем було переоформлено 1600 тон кукурудзи 3 класу, 2013 року збирання, на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» та видано (виписано) позивачу складську квитанцію на зерно кількістю 1600000 кг № 346 від 14.11.2013 (бланк АФ№973249), належним чином засвідчена копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи копію накладної № 208 від 14.11.2013, яка підтверджує факт поставки Приватним підприємством «Перлина Тікича» 1600 тон кукурудзи Товариству з обмеженою відповідальністю «Амако Україна», та копію відповідної податкової накладної про здійснення господарської операції.

При цьому, відповідно до статті 45 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зернові склади ведуть реєстр складських документів на зерно.

Позивачем долучено до позовної заяви копію листа ДП «Держреєстри України» Державної інспекції сільського господарства України вих. № 37 від 17.02.2014 разом із додатком 1, з якого вбачається, що до переліку складських квитанцій на кукурудзу, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Амако Україна», та зберігалася на зерновому складі Товариства з обмеженою відповідальністю «Русава-К» у період з 10.10.2013 по 11.02.2014 входить складська квитанція на зерно № 346 від 14.11.2013 (бланк АФ№973249); дата реєстрації - 14.11.2013; дата погашення - 25.12.2013.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із листом вих. № 13850 від 24.12.2013 про відвантаження з 24.12.2013 зерна кукурудзи вагою 800 тон у залізничний та авто транспорт (вказаний лист отриманий відповідачем 25.12.2013, що підтверджується присвоєним відповідачем вхідним № 95), та із листом вих. № 13953 від 25.12.2013, в якому просив після погашення складської квитанції бланку АФ№973249, поточний номер 346, видати нові складські квитанції та надати аналізні картки на наступні партії зерна кукурудзи 3 класу: 635000 кг та на різницю між фактичними залишком на зберігання зерна станом на 25.12.2013 та обсягом 635000 кг, що становить 238849 кг (вказаний лист отриманий відповідачем 25.12.2013, що підтверджується присвоєним відповідачем вхідним № 96).

Відповідно до п. 1.2 розділу 5 Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах видача зерна проводиться зерновим складом в обмін на один з таких документів: оригінал складської квитанції на зерно; оригінали простого складського свідоцтва або подвійного складського свідоцтва, дві частини якого (складське та заставне свідоцтва) не відокремлені між собою; одночасно подані оригінали відокремлених частин подвійного складського свідоцтва (складське та заставне свідоцтва); складське свідоцтво (частина А) подвійного складського свідоцтва та оригінал документа про повну сплату суми кредиту і відсотків за ним.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» на вимогу особи, яка здала зерно на зберігання, зерновий склад зобов'язаний виписувати окремі складські документи на зерно на будь-які частини зданого на зберігання зерна.

Відповідно до п. 1.4 розділу 5 Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах власник складського документа на зерно має право вимагати від зернового складу повернення зерна повністю або частинами.

Відповідно до п. 1.5 розділу 5 Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах у разі повернення зерна частинами зерновий склад повинен видати його власнику новий складський документ на зерно, що залишилося, в обмін на оригінал раніше виданого складського документа на зерно, перший та другий примірники якого повинні бути погашені в установленому порядку.

Однак, як стверджує позивач у позовній заяві, відповідач (зерновий склад) виписав йому лише складську квитанцію на зерно № 479 від 25.12.2013 (бланк АФ№973336) на частину зданого на зберігання зерна (кукурудзи 3 класу, 2013 року збирання урожаю), що становить 238849 кг, у підтвердження чого позивач долучив до матеріалів справи належним чином засвідчену копію вказаної складської квитанції, а зерно кукурудзи 3 класу, 2013 року збирання врожаю у кількості 635000 кг - відповідач переписав на Приватне підприємство «Перлина Тікича».

Судом встановлено, що 02.12.2015 позивач звернувся до відповідача із претензією-вимогою вих № 115юр від 01.12.2015, в якій вимагав виписати та видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» складську квитанцію на 635000 кг зерна кукурудзи 3-го класу, яке знаходилось на зберіганні у Товариства з обмеженою відповідальністю «Русава-К» відповідно до умов Договору складського зберігання зерна № 21 від 01.10.2013 та складської квитанції на зерно кількістю 1600000 кг № 346 від 14.11.2013 (бланк АФ№973249), і є власністю позивача; повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» 635000 кг зерна кукурудзи 3-го класу та повідомити позивача про готовність зерна до відвантаження у триденний термін з дня отримання вказаного листа.

Судом встановлено, що відповідачем не було виписано позивачу нової складської квитанції на зерно кукурудзи 3-го класу кількістю 635000 кг, 2013 року збирання врожаю, та не було повернуто позивачу зерно кукурудзи 3-го класу кількістю 635000 кг, 2013 року збирання врожаю, що не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано належних доказів у підтвердження таких дій.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушенного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Судом враховано, що згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України для застосування таких правових наслідків порушення зобов'язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вищезазначених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» було власником зерна кукурудзи 3-го класу, кількістю 1600 тон, 2013 року збирання врожаю, яке було поставлене позивачу Приватним підприємством «Перлина Тікича».

Як встановлено судом, вказане зерно кукурудзи 3-го класу, кількістю 1600 тон, 2013 року збирання врожаю, знаходилось на зберіганні у Товариства з обмеженою відповідальністю «Русава-К» на підставі Договору № 21 від 01.10.2013 та складської квитанції на зерно кількістю 1600000 кг № 346 від 14.11.2013 (бланк АФ№973249).

При цьому, позивач звернувся до відповідача із листом вих. № 13850 від 24.12.2013 про відвантаження з 24.12.2013 зерно кукурудзи вагою 800 тон у залізничний та авто транспорт (вказаний лист отриманий відповідачем 25.12.2013, що підтверджується присвоєним відповідачем вхідним № 95), та із листом вих. № 13953 від 25.12.2013, в якому просив після погашення складської квитанції бланку АФ№973249, поточний номер 346, видати нові складські квитанції та надати аналізні картки на наступні партії зерна кукурудзи 3 класу: 635000 кг та на різницю між фактичними залишком на зберігання зерна станом на 25.12.2013 та обсягом 635000 кг, що становить 238849 кг (вказаний лист отриманий відповідачем 25.12.2013, що підтверджується присвоєним відповідачем вхідним № 96).

Як встановлено судом, відповідач (зерновий склад) виписав позивачу лише складську квитанцію на зерно № 479 від 25.12.2013 (бланк АФ№973336) на частину зданого на зберігання зерна (кукурудзи 3 класу, 2013 року збирання урожаю), що становить 238849 кг.

Доказів виписки відповідачем складської квитанції на зерну кукурудзи 3-го класу, 2013 року збирання врожаю, у кількості 635000 кг відповідачем суду не надано.

Разом з тим, як вбачається з копії оборотної відомості руху зерна по клієнту - культурі за період з 04.09.2013 по 11.09.2014 (по клієнту - Товариство з обмеженою відповідальністю «Амако Україна»), яка долучена позивачем до позовної заяви, 14.11.2013 на рахунок позивача від Приватного підприємства «Перлина Тікича» надійшло 1600000 кг зерна кукурудзи 3-го класу, а 20.12.2013 з рахунку позивача на користь Приватного підприємства «Перлина Тікича» було відпущено 635000 кг зерна кукурудзи 3-го класу.

При цьому, як встановлено судом, 02.12.2015 позивач звернувся до відповідача із претензією-вимогою вих № 115юр від 01.12.2015, в якій вимагав виписати та видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» складську квитанцію на 635000 кг зерна кукурудзи 3-го класу, яке знаходилось на зберіганні у Товариства з обмеженою відповідальністю «Русава-К» відповідно до умов Договору складського зберігання зерна № 21 від 01.10.2013 та складської квитанції на зерно кількістю 1600000 кг № 346 від 14.11.2013 (бланк АФ№973249), і є власністю позивача; повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» 635000 кг зерна кукурудзи 3-го класу та повідомити позивача про готовність зерна до відвантаження у триденний термін з дня отримання вказаного листа.

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви лист Державної інспекції сільського господарства в Київській області Держсільгоспінспекції України вих. № 14-09/1316 від 20.03.2014, в якому зазначено, що різниця у кількості зерна між обліком Товариства з обмеженою відповідальністю «Русава-К» складає 635000 кг. Вказана різниця виникла внаслідок списання з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» 635000 кг кукурудзи 3-го класу на підставі звернень до Товариства з обмеженою відповідальністю «Русава-К» засновника та виконавчого директора Приватного підприємства «Перлина Тікича» щодо скасування переоформлення зерна з Приватного підприємства «Перлина Тікича» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» за складською квитанцією на зерно № 346 від 14.11.2013 (бланк АФ№973249) як незаконної операції, що здійснена виконавчим директором Приватного підприємства «Перлина Тікича» з перевищенням своїх повноважень. На підставі чого та за дорученням Приватного підприємства «Перлина Тікича» відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Русава-К» повернуло 635000 кг кукурудзи 3-го класу на рахунок Приватного підприємства «Перлина Тікича».

Вказані обставини відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані, зокрема, відповідачем не надано суду доказів виписки складської квитанції на зерно кукурудзи 3-го класу кількістю 635000 кг, 2013 року збирання врожаю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна».

Так само, відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують факт повернення зерна кукурудзи 3-го класу, кількістю 635000 кг, 2013 року збирання врожаю позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «Амако Україна», з огляду на наявне в матеріалах справи його звернення (претензія-вимога вих № 15 від 01.12.2015) про повернення вказаного зерна.

При цьому, щодо протиправності вчинення відповідачем переоформлення зерна кукурудзи 3-го класу, кількістю 635000 кг, 2013 року збирання врожаю, з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» на рахунок Приватного підприємства «Перлина Тікича», а також протиправності неповернення відповідачем зерна кукурудзи 3-го класу, кількістю 635000 кг, 2013 року збирання врожаю позивачу, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3.13 Договору № 21 складського зберігання зерна від 01.10.2013 переоформлення зерна, що знаходиться на зберіганні, від поклажодавця на користь третіх осіб проводиться зерновим складом на підставі письмового розпорядження поклажодавця. Розпорядження має бути підписане керівником або особою, що має повноваження через доручення, завірена копія якого додається до розпорядження.

Згідно з п. 5.1 Договору № 21 складського зберігання зерна від 01.10.2013 зерновий склад не має права розпоряджатися зерном (його частиною) поклажодавця.

Відповідно до п. 6.2 Договору № 21 складського зберігання зерна від 01.10.2013 зерновий склад зобов'язався не користуватися, не розпоряджатися і не допускати використання або розпорядження продукцією без письмового розпорядження поклажодавця.

Таким чином, умовами Договору № 21 від 01.10.2013 сторони визначили, що будь-яке переоформлення зерна здійснюється на підставі письмового розпорядження поклажодавця (позивача) та зерновий склад (відповідач) не має права розпоряджатися зерном без письмового розпорядження поклажодавця.

Відповідно до п. 2.1 розділу 5 Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах переоформлення зерна від одного власника іншому проводиться в їх присутності або в присутності уповноважених ними осіб згідно з заявою власника про переоформлення. У заяві вказуються культура, клас, обсяг переоформлення, реквізити нового власника.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у випадку переоформлення зерна кукурудзи 3-го класу, кількістю 635000 кг, 2013 року збирання врожаю з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» на користь Приватного підприємства «Перлина Тікича», зерновий склад (Товариство з обмеженою відповідальністю «Русава-К») мав право здійснювати таке переоформлення виключно на підставі письмового розпорядження поклажодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна».

Однак, як стверджує позивач у позовній заяві, він не звертався до відповідача із відповідним розпорядженням про переоформлення зерна кукурудзи 3-го класу, кількістю 635000 кг, 2013 року збирання врожаю, з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» на користь Приватного підприємства «Перлина Тікича».

Вказані обставини не були спростовані відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів звернення позивача із розпорядженням про переоформлення зерна кукурудзи 3-го класу, кількістю 635000 кг, 2013 року збирання врожаю з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» на користь Приватного підприємства «Перлина Тікича».

Крім того, відповідно до статті 32 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерновий склад зобов'язаний повернути поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, зерно у стані, передбаченому договором складського зберігання та законодавством.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерновий склад зобов'язаний за першою вимогою володільця складського документа повернути зерно, навіть якщо передбачений договором складського зберігання строк його зберігання ще не закінчився. У цьому разі володілець складського документа зобов'язаний відшкодувати зерновому складу витрати, спричинені достроковим припиненням зобов'язання, якщо інше не передбачено договором складського зберігання.

Як встановлено судом, 02.12.2015 позивач звернувся до відповідача із претензією-вимогою вих № 115юр від 01.12.2015, в якій вимагав, зокрема, повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» 635000 кг зерна кукурудзи 3-го класу та повідомити позивача про готовність зерна до відвантаження у триденний термін з дня отримання вказаного листа.

Як стверджує позивач, відповідач не виконав свого обов'язку та не повернув позивачу як поклажодавцю зерно кукурудзи 3-го класу, кількістю 635000 кг, 2013 року збирання врожаю, що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Русава-К» порушило умови укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» Договору № 21 складського зберігання зерна від 01.10.2013, а саме: переоформило зерно кукурудзи 3-го класу, кількістю 635000 кг, 2013 року збирання врожаю, на користь третьої особи без письмового розпорядження поклажодавця та не повернуло поклажодавцю зерно кукурудзи 3-го класу, кількістю 635000 кг, 2013 року збирання врожаю, після звернення позивача із вимогою про повернення зерна.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачу були завдані збитки у зв'язку із невиконанням відповідачем обов'язків за Договором № 21 складського зберігання зерна від 01.10.2013 щодо зберігання переданого поклажодавцем майна, а саме у зв'язку із втратою зерновим складом майна позивача - зерна кукурудзи 3-го класу, кількістю 635000 кг, 2013 року збирання врожаю.

Причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками полягає у тому, що порушення відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 21 складського зберігання зерна від 01.10.2013, а саме щодо неповернення поклажодавцю зерна та переоформлення його на користь іншої особи без письмового розпорядження поклажодавця призвело до втрати позивачем майна, переданого на зберігання відповідачу - зерна кукурудзи 3-го класу, кількістю 635000 кг, 2013 року збирання врожаю.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» за втрату, нестачу чи пошкодження зерна, прийнятого на зберігання, зерновий склад несе відповідальність на підставах, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 6.1 Договору № 21 складського зберігання зерна від 01.10.2013 зерновий склад зобов'язаний відшкодувати поклажодавцеві збитки у повному об'ємі, що виникли з вини зернового складу в результаті втрати, псування, недостачі або погіршення якості зерна.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» збитки, завдані поклажодавцеві втратою, нестачею чи пошкодженням зерна, відшкодовуються зерновим складом: за втрату та нестачу зерна - у розмірі вартості втраченого або такого, що його не вистачає, зерна; за пошкодження зерна - у розмірі суми, на яку знизилася його вартість. У разі, коли внаслідок пошкодження якість зерна змінилася настільки, що воно не може бути використано за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від нього і зажадати від зернового складу відшкодування вартості цього зерна.

При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків (ч. 3 ст. 225 ГК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 225 Господарського кодексу України виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду.

Аналогічні положення містяться у ч. 3 ст. 623 Цивільного кодексу України.

Позивачем долучено до позовної заяви роздруківку з офіційного сайту Електронної зернової біржі України (graintarde.com.ua), станом на 02.12.2015, доступ до якого є відкритим.

Із вказаної роздруківки вбачається, що ринкова ціна купівлі на кукурудзу складає 3246,00 грн. за 1 тону, а ринкова ціна продажу - 3450,00 грн. за 1 тону.

Також, у судовому засіданні 05.02.2016 позивачем долучено до матеріалів справи роздруківку із офіційного сайту Державної продовольчо-зернової корпорації України (pzcu.gov.ua), з якої вбачається, що станом на 03.02.2016 закупівельна ціна на кукурудзу 3-го класу на умовах поставки DAT коливається в залежності від елеватора з 3600 грн. 00 коп. до 3900 грн. 00 коп. за 1 тону зерна (кукурудзи), а на умовах поставки EXW на інших зернових складах коливається від 3800 грн. 00 коп. до 3890 грн. 00 коп. за 1 тону зерна (кукурудзи).

Крім того, судовому засіданні 12.02.2016 представник позивача долучив до матеріалів справи довідку Торгово-промислової палати України № 1085/08.1-7.3 від 10.02.2016 про результати моніторингу цін на кукурудзу, в якій Торгово-промислова палата України повідомила, що середній рівень цін на кукурудзу 3-го класу врожаю 2013 року станом на 09.12.2015 (дата подання позивачем позовної заяви до суду) становив 3250 грн. 00 коп. за 1 тону.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислові палати, зокрема, мають право проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази у підтвердження ринкової вартості втраченого майна - зерна кукурудзи 3-го класу кількістю 635000 кг, 2013 року збирання врожаю як станом на момент подання позову, так і на дату розгляду справи; та розрахунок вартості втраченого майна, викладений у позові, здійснений у межах ринкової вартості відповідного майна як на дату подання позову, так і на дату винесення рішення.

Будь-яких доказів, які б спростовували зазначену у вказаному витязі та довідці інформацію про ринкову вартість зерна, відповідачем суду не надано.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Русава-К» про стягнення 2061210 грн. 00 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, суд зазначає, що з долучених позивачем до матеріалів справи документів (листів, розпоряджень) вбачається, що як стверджує третя особа (Приватне підприємство «Перлина Тікича») переоформлення зерна кукурудзи 3-го класу, кількістю 1600 тон, 2013 року збирання врожаю, від Приватного підприємства «Перлина Тікича» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» було здійснено виконавчим директором Приватного підприємства «Перлина Тікича» з перевищенням повноважень.

Крім того, позивачем долучено до позовної заяви копію розпорядження генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Русава-К» про анулювання переоформлення зерна кукурудзи 3-го класу, 2013 року збирання врожаю, в частині 635000 кг та повернення вказаної частини зерна на поточний рахунок Приватного підприємства «Перлина Тікича».

Однак, суд зазначає, що обставини щодо перевищення повноважень виконавчим директором Приватного підприємства «Перлина Тікича» при переоформленні на користь позивача зерна кукурудзи, 3-го класу, кількістю 1600 тон, 2013 року збирання врожаю, не відносяться до предмету доказування у даній справі про стягнення з відповідача збитків, завданих позивачу у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору складського зберігання зерна, з огляду на те, що у даній справі підлягають встановленню факти порушення саме зерновим складом (відповідачем) своїх зобов'язань за Договором № 21 складського зберігання зерна від 01.10.2013 щодо переоформлення зерна без письмового розпорядження поклажодавця та неповернення поклажодавцю зерна після його письмового звернення про повернення зерна.

При цьому, перевищення повноважень виконавчим директором Приватного підприємства «Перлина Тікича» при укладенні Договору поставки сільськогосподарської продукції № 6633/016324 від 25.02.2013 може бути предметом окремого судового розгляду.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У клопотанні, поданому у судовому засіданні 12.02.2016, представник позивача просив суд стягнути з відповідача також понесені позивачем судові витрати на отримання довідки Торгово-промислової палати у сумі 1800 грн. 00 коп.

Однак, суд зазначає, що відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

До інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 1800 грн. 00 коп. за отримання довідки Торгово-промислової палати про результати моніторингу цін на кукурудзу не є судовими витратами у розумінні статті 44 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для їх стягнення з відповідача у якості судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Русава-К» (03038, м. Київ, вул. Ямська, буд. 32; ідентифікаційний код: 33451012) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» (08322, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Проліски, вул. Броварська, буд. 2; ідентифікаційний код: 21665011) грошові кошти у розмірі 2061210 (два мільйони шістдесят одна тисяча двісті десять) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 30918 (тридцять тисяч дев'ятсот вісімнадцять) грн. 15 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 17.02.2016

Суддя І.М. Отрош