ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" лютого 2016 р.Справа № 916/5091/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСАВІО";

до відповідача: ОСОБА_1 акціонерного товариства "ЮНІОН ОСОБА_2";

про розірвання договору та стягнення 26160,61грн.

Суддя Степанова Л.В.

Представники:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю;

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСАВІО" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "ЮНІОН ОСОБА_2" про розірвання договору про надання гарантії №1106 від 11.06.2015р. стягнення 26160,61грн.

Позивач на позовних вимогах наполягає.

Відповідач проти позовних вимог заперечує з підстав викладених у відзиві на позов від 16.02.2016р. вх.№3630/16.

23.02.2016р. за вх.суду№4465/16 о 12:36 від позивача надійшли письмові пояснення щодо заперечень відповідача.

Зазначені пояснення судом до уваги не приймаються, оскільки засідання відбулося о 12:20 в якому було оголошено вступну та резолютивну частину, а пояснення були подані через канцелярію суду о 12:36 вже після засідання.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши представників сторін, суд встановив:

11.06.2015р. між ОСОБА_1 акціонерним товариством "ЮНІОН ОСОБА_2" (відповідач, Гарант) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСАВІО" (позивач, Принципал) було укладено договір про надання гарантії №1106 (далі договір), який регулює правовідносини сторін щодо надання Гарантом гарантійного листа (додаток №1 до договору) за запитом Приниципала на користь Міжнародної Асоціації Повітряного Транспорту, що діє через Представництво в Україні (Бенефіціар).

Сума і валюта гарантії: гривневий еквівалент 75000,00дол.США за офіційним курсом НБУ на дату виконання платежу. Розмір грошової суми, що підлягає виплаті Бенефіціару, складається з документально підтверджених сум неоплачених Принципалом рахунків відповідно до агентських угод з авіакомпаніями. Строк дії гарантії встановлюється з 30.07.2015р. та діє по 29.07.2016р. включно (п.п.2.1.,2.2. договору).

Принципал сплачує Гаранту комісію, одночасно з укладанням цього договору у розмірі 31723,00грн. (п.3.1. договору).

Як зазначає позивач з 03.10.2015р. постановою НБУ №665/БТ "Про віднесення ОСОБА_1 акціонерного товариства "ЮНІОН ОСОБА_2" до категорії неплатоспроможних в ПАТ "ЮНІОН ОСОБА_2" було запроваджено тимчасову адміністрацію. 05.10.2015р. позивачу від Міжнародної Асоціації Повітряного Транспорту надійшов лист про зміну фінансової установи у строк до 06.11.2015р. для укладення нового договору про надання гарантії.

Позивач зазначає, що договір №1106 від 11.06.2015р. припинив свою дію у день визнання ПАТ "ЮНІОН ОСОБА_2" неплатоспроможним, а саме 02.10.2015р. у звязку з чим позивача звернувся до відповідача з листом та додатковою угодою про розірвання договору про надання гарантії №1106 від 11.06.2015р., однак відповіді не отримав.

Враховуючи викладене, позивач просить розірвати договір про надання гарантії та стягнути з відповідача раніше виплачені кошти у розмірі 26160,61грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 р. № 665/БТ „Про віднесення ОСОБА_1 акціонерного товариства "ЮНІОН ОСОБА_2" до категорії неплатоспроможних виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення від 02 жовтня 2015 р. №182 Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ЮНІОН ОСОБА_2" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку. Згідно вказаного рішення у ПАТ "ЮНІОН ОСОБА_2" запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 03 жовтня 2015р. до 02 січня 2016р. включно та призначено уповноважену особу Фонду строком на три місяці з 03 жовтня 2015 року по 02 січня 2016 року (включно).

Відповідач зазначає, що позовні вимоги за своєю правовою природою є майновими вимогами, які підлягають задоволенню виключно в межах ліквідаційної процедури банку в порядку черговості, визначених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у позові у повному обсязі.

Дослідивши матеріли справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України , відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту , вимог розумності та справедливості.

Статтею 560 Цивільного кодексу України встановлено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції, як приймання вкладів (депозитів) від юридичних і фізичних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що 11.06.2015р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання гарантії №1106, який регулює правовідносини сторін щодо надання Гарантом гарантійного листа (додаток №1 до договору) за запитом Приниципала на користь Міжнародної Асоціації Повітряного Транспорту, що діє через Представництво в Україні (Бенефіціар).

В обґрунтування позовних вимог в частині розірвання договору про надання гарантії №1106 від 11.06.2015р. позивач посилається на ст. 615 Цивільного кодексу України, та зазначає, що нормою закону передбачено, що у разі порушення зобовязання однією стороною друга сторона має право частково або у повному обсязі відмовитися від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом.

Такі доводи позивача судом до уваги не приймаються виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно із частинами першою, другою статті 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Підставою для розірвання договору у судовому порядку може бути доведений належними та допустимими доказами факт невиконання стороною зобовязань за ним або наявність істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладанні договору.

Однак позивачем не обґрунтовані підстави для розірвання договору про надання гарантії №1106 від 11.06.2015р., не зазначені норми закону відповідно до яких договір про надання гарантії №1106 від 11.06.2015р. повинен бути розірваний.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині розірвання договору про надання гарантії №1106 від 11.06.2015р. задоволенню не підлягають у звязку із необґрунтованістю.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача коштів у сумі 26160,61грн. слід зазначити наступне.

Приписами ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Але на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 р. № 665/БТ „Про віднесення ОСОБА_1 акціонерного товариства "ЮНІОН ОСОБА_2" до категорії неплатоспроможних виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення від 02 жовтня 2015р. №182 Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ЮНІОН ОСОБА_2" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку. Згідно вказаного рішення у ПАТ "ЮНІОН ОСОБА_2" запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 03 жовтня 2015р. до 02 січня 2016р. включно та призначено уповноважену особу Фонду строком на три місяці з 03 жовтня 2015 року по 02 січня 2016 року (включно).

Відповідно до постанови Правління НБУ №939 від 24.12.2015р. Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ОСОБА_1 акціонерного товариства "ЮНІОН ОСОБА_2" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №241 від 28.12.2015р. Про початок процедури ліквідації ПАТ "ЮНІОН ОСОБА_2" та делегування повноважень ліквідатора банку" згідно з яким припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "ЮНІОН ОСОБА_2" з 28.12.2015р., розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ЮНІОН ОСОБА_2" з 28.12.2015р. по 27.12.2017р. включно, з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора юрисконсульту І категорії відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 строком на 2 роки з 28.12.2015р. по 27.12.2017р. включно.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частинами 1, 5 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначаються наслідки запровадження тимчасової адміністрації в банку.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та Інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом.

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до вкладників віднесено фізичних осіб (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), які уклали або на користь яких укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або які є власниками іменного депозитного сертифіката.

Згідно ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку.

Відтак, після запровадження Фондом тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Кредитор банку вправі заявити уповноваженій особі Фонду на ліквідацію банку про свої вимоги до банку у строк, встановлений частиною 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Судом встановлено, що листом №372 від 09.11.2015р. відповідач у відповідь на лист позивача про розірвання договору про надання гарантії зазначив, що банк не може погодитись на розірвання договору на запропонованих позивачем умовах, тобто з одночасним поверненням суми платежу за невикористаний термін дії банківської гарантії на рахунок позивача в іншій банківській установі, оскільки таке розірвання призведе до незаконного задоволення вимог індивідуального кредитора, яки є позивач, що заборонено приписами ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статі 45 цього Закону (про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду) уповноважена особа Фонду здійснює, зокрема, такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно ч. 6 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординованим боргом.

При цьому, задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якими передбачено, що під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється її реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна банку, на погашення акцептованих (визнаних) вимог кредиторів в порядку черговості відповідно до статті 52 цього Закону. Водночас, задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

У спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач боржником. Оскільки позивач є кредитором ОСОБА_5 щодо майнового зобовязання з перерахування грошових коштів, з урахуванням встановленої Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" заборони на задоволення вимог кредиторів банку щодо майнових зобовязань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку, на думку суду, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСАВІО" задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач є кредитором банку щодо майнового зобовязання з перерахування грошових коштів та з урахуванням встановленої Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб заборони на задоволення вимог кредиторів банку щодо майнових зобовязань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку, суд доходить висновку що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСАВІО" задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України по справі № 910/9228/14 від 23.12.2014р.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи, що позивачем було заявлено дві позовні вимоги, а саме немайнову (розірвання договору) та майнову (повернення коштів у сумі 26160,61грн.), а позивачем сплачено судовий збір лише за одну вимогу, судовий збір у сумі 1378,00грн. підлягає стягненню з позивача до державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, ст.ст. 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСАВІО" (65026, АДРЕСА_1, ) до державного бюджету України (р/р 3008, одержувач УК у м. Одесі/Приморський район, , банк одержувача ГУДКС України в Одеській області, МФО 828011, код бюджетної класифікації 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Одеської області 03499997) 1378/одна тисяча триста сімдесят вісім/грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 26 лютого 2016 р.

Суддя Л.В. Степанова