КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Справа№ 910/21148/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Шекера С.В, довіреність № б/н від 09.11.2015;

від відповідача - Савельєва М.В., довіреність № б/н від 11.01.2016; Клименко М.С., довіреність № 385/15-МХ від 17.12.2015,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Мультіплекс-Холдинг" на рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2015 у справі №910/21148/15 (суддя Курдельчук І.Д.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Блокбастер-Київ" до публічного акціонерного товариства "Мультіплекс-Холдинг" про стягнення 6437023,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Блокбастер-Київ" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "Мультіплекс-Холдинг" основної заборгованості в сумі 4 718 051,52 грн., пені в сумі 1 029 540,97 грн., три відсотки річних в сумі 81 627,63 грн. та інфляційних в сумі 607 803,93 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.12.2015 у справі №910/21148/15 позов задоволено повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати в сумі 4 718 051,52 грн., пеню в сумі 1 029 540,97 грн., три відсотки річних в сумі 81 627,63 грн. та інфляційні в сумі 607 803,93 грн.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем договірних зобов'язань в частині здійснення орендної плати.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2015 у справі №910/21148/15 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт заперечує щодо проведення позивачем індексації орендної плати.

Крім цього, відповідач зазначає про те, що оскільки грошове зобов'язання щодо здійснення орендної плати, визначено в еквіваленті гривні до євро, а індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України, нарахування індексу інфляції у даному випадку не повинно здійснюватися.

Також, скаржник зазначає про необхідність зменшення розміру, заявленої до стягнення, пені.

В судовому засіданні 15.02.2016 року представники апелянта - відповідача у справі, підтримали вимоги за апеляційною скаргою та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача підтримав вимоги апелянта щодо скасування рішення суду в частині задоволення вимоги про стягнення інфляційних, а також просив суд зменшити розмір пені до 100 00 грн.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню в частині задоволення вимоги про стягнення інфляційних втрат, з прийняттям нового - про відмову у задоволенні вказаної вимоги. Крім цього, оскаржуване рішення місцевого господарського підлягає зміні в частині визначення суми пені, з наступних підстав.

Між відкритим акціонерним товариством "Блокбастер-Київ" (правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Блокбастер-Київ"), як орендодавцем, та товариством з обмеженою відповідальністю "Мультіплекс-Холдинг" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Мультіплекс-Холдинг"), як орендарем, 20.08.2009 укладено Договір оренди нежилого приміщення, за умовами якого (п. 1.1) орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування (оренду) нежилі приміщення (в літ.А), загальною площею 5 949 м2, за адресою: м. Київ, пр-т. Московський, 34-В.

Пунктом 2.1 (в редакції договору про внесення змін від 31.07.2012) передбачено, що починаючи з 01 липня 2012 року місячна орендна плата буде складати 16 % (шістнадцять відсотків) від загального обороту орендаря, зміст та склад якого визначено у пункті 2.3 Договору про внесення змін, окрім того податок на додану вартість (ПДВ), але в будь якому разі не менше 545 906,31 грн., крім того ПДВ - 109 181,26 грн., разом з ПДВ - 655 087,57 грн., що станом на момент підписання Договору без врахування ПДВ за національним курсом НБУ (9,788 гривні за 1 Євро) складає суму еквівалентну 55 771,72 Євро.

Відповідно до пункту 2.2. Договору (в редакції договору про внесення змін від 31.07.2012) орендна плата на кожний наступний календарний місяць дії Договору, починаючи з 01 серпня 2012 року підлягає індексації за наступною формулою: ОП = [С1*(К1/К0)]+ПДВ, де:

ОП - сума Орендної плати, що підлягає сплаті на момент виставлення рахунку, в гривнях з врахуванням ПДВ;

С1 - сума мінімальної орендної плати на дату укладення Договору про внесення змін від 31.07.2012 р. без врахування ПДВ (п. 2.1. Договору про внесення змін);

К0 - курс Євро, що відповідає офіційному курсу Національного банку України на дату укладення Договору про внесення змін від 31.07.2012 р. в гривнях за один Євро;

К1 - курс Євро, що відповідає офіційному курсу Національного банку України на дату виставлення рахунку на сплату орендної плати;

ПДВ - податок на додану вартість у розмірі встановленому чинним законодавством України на день виставлення рахунку;

"*" - математичний знак множення;

"/" - математичний знак поділу;

"+" - математичний знак додавання.

Згідно пунктом 2.4 Договору (в редакції договору про внесення змін від 31.07.2012) орендар зобов'язувався сплачувати починаючи з 01.07.2012, щомісяця не пізніше другого вівторка місяця за який сплачується орендна плата, орендодавцю мінімальну орендну плату в сумі, визначеній у пункті 2.1, з урахуванням умов пункту 2.2 цього Договору про внесення змін, а також через кожні три місяці, що минуть з 01.08.2012 року згідно Договору про внесення змін (надалі по тексту - звітний квартал), до першого вівторка місяця наступного за звітним кварталом, проводити доплату орендної плати в сумі різниці між потрійною сумою мінімальної орендної плати, визначеної в пункті 2.1 з урахуванням умов пункту 2.2 Договору про внесення змін, та сумою, що дорівнює 16 % від загального обороту відповідача за первісним позовом й суборендарів за звітний квартал. Під різницею сум, сторони розуміють різницю перевищення суми, що дорівнює 16 % від загального обороту орендаря й суборендарів за звітний квартал над потрійною сумою орендної плати, визначеної в пункті 2.1 з урахуванням умов пункту 2.2 Договору про внесення змін.

Договір у вказаній частині оспорювався, проте постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 у справі № 910/17225/15, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2015, відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог ПАТ "Мультіплекс-Холдинг" та ТОВ "Компанія з управління активами "Капітал Груп", що діє від свого імені в інтересах та за рахунок Пайового венчурного інвестиційного фонду не диверсифікованого виду закритого типу "Капітал-рекорд" про визнання недійсним Договору про внесення змін в частині пункту 2.2.

Таким чином, Договір про внесення змін, зокрема пункт 2.2, є дійсним та обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 3.3 договору орендна плата підлягає сплаті з моменту передачі приміщення орендарю, що оформлюється сторонами шляхом підписання акту приймання-передачі приміщення та до моменту повернення приміщення орендодавцю, що оформлюється актом приймання-передачі (повернення) приміщення.

Відповідно до пункту 14.2 договору він набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення та державної реєстрації та діє до 01.10.2023.

На виконання умов договору орендодавець передав орендарю у тимчасове користування майно, яке визначене у п. 1.1 договору.

Позивач за період з березня по липень 2015 року виставляв відповідачу наступні рахунки:

- від 02.03.2015 № 38 на суму 2 102 785,01 грн.;

- від 01.04.2015 № 56 на суму 1 688 634,48 грн.;

- від 30.04.2015 № 70 на суму 1 549 721,53 грн.;

- від 02.06.2015 № 90 на суму 1 548 008,03 грн.;

- від 01.07.2015 № 107 на суму 1 572 945,88 грн.

Вказані рахунки були виставлені ТОВ "Блокбастер-Київ" з урахуванням індексації передбаченої пунктом 2.2 Договору про внесення змін.

У свою чергу, відповідач сплатив орендну плату за березень, квітень, травень, червень та липень 2015 року без урахування індексації таким чином:

- рахунок від 02.03.2015 № 38 було оплачено на суму 923 754,13 грн.;

- рахунок від 01.04.2015 № 56 було оплачено на суму 655 072,32 грн.;

- рахунок від 30.04.2015 № 70 було оплачено на суму 655 072,32 грн.;

- рахунок від 02.06.2015 № 90 було оплачено на суму 655 072,32 грн.;

- рахунок від 01.07.2015 № 107 було оплачено на суму 655 072,32 грн.

Крім того, 27.08.2015 та 28.08.2015 відповідач перерахував позивачу 200 000 грн. з призначенням платежу - оплата за Договором за травень-липень 2015 року, що підтверджується платіжними дорученнями від 27.08.2015 № 1284 на суму 100 000 грн. та від 28.08.2015 № 1292 на суму 100 000 грн.

Таким чином, неоплаченими відповідачем залишилися кошти в сумі 4 718 051,52 грн., з вимогою про стягнення яких позивач і звернувся до суду.

Судом першої інстанції вказану вимогу задоволено.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 2.4 Договору (в редакції договору про внесення змін від 31.07.2012) орендар зобов'язувався сплачувати починаючи з 01.07.2012, щомісяця не пізніше другого вівторка місяця за який сплачується орендна плата, орендодавцю мінімальну орендну плату в сумі, визначеній у пункті 2.1, з урахуванням умов пункту 2.2 цього Договору про внесення змін, а також через кожні три місяці, що минуть з 01.08.2012 року згідно Договору про внесення змін (надалі по тексту - звітний квартал), до першого вівторка місяця наступного за звітним кварталом, проводити доплату орендної плати в сумі різниці між потрійною сумою мінімальної орендної плати, визначеної в пункті 2.1 з урахуванням умов пункту 2.2 Договору про внесення змін, та сумою, що дорівнює 16 % від загального обороту відповідача за первісним позовом й суборендарів за звітний квартал.

Відповідачем за період з березня по липень 2015 року зобов'язання з оплати орендних коштів не в виконувались належним чином, у зв'язку з чим утворився борг у загальній сумі 4 718 051,52 грн.

Враховуючи вищевикладене, на момент звернення позивача з даним позовом до суду строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати коштів за договором оренди настав, проте зобов'язання виконано не було.

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Факт наявності заявленого до стягнення боргу підтверджується матеріалами справи, що наведено вище у даній постанові.

Стосовно заперечень апелянта щодо індексації орендної плати, слід зазначити наступне.

Як вже зазначалось, відповідно до пункту 2.2. Договору (в редакції договору про внесення змін від 31.07.2012) починаючи з 01 серпня 2012 року орендна плата на кожний наступний календарний місяць дії Договору підлягає індексації.

Відповідачем вказаний пункт договору оскаржувався в судовому порядку, проте вимоги про визнання недійсним п. 2.2 договору, залишені без задоволення (постанови Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 та Вищого господарського суду України від 24.12.2015 у справі № 910/17225/15).

Таким чином, вказаними судовими актами встановлено обставини дійсності оскаржуваного пункту договору, отже, вони в силу ст. 35 Господарського процесуального кодексу України є преюдиціальними та не потребують повторного доведення

З огляду на викладене, п. 2.2 договору є дійсним та обов'язковим для виконання, тому відповідно позивачем обґрунтовано нараховано орендну плату з урахуванням індексації.

Отже, заперечення апелянта в наведеній частині є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції правомірно задоволено вимогу про стягнення з відповідача орендної плати в сумі 4 718 051,52 грн.

Також, окрім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 1 029 540,97 грн., три відсотки річних в сумі 81 627,63 грн. та інфляційні в сумі 607 803,93 грн.

Судом першої інстанції вказані вимоги задоволено повністю.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованим задоволення в повному обсязі лише вимоги про стягнення трьох відсотків річних в сумі 81 627,63 грн., за наступних обставин.

За положеннями ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

З урахуванням того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання за договором оренди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних в сумі 81 627,63 грн., розрахунок яких перевірений судом та не суперечить чинному законодавству.

Стосовно задоволення судом першої інстанції вимоги про стягнення з відповідача інфляційних в сумі 607 803,93 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 2.2. Договору (в редакції договору про внесення змін від 31.07.2012) орендна плата на кожний наступний календарний місяць дії Договору, починаючи з 01 серпня 2012 року підлягає індексації за наступною формулою: ОП = [С1*(К1/К0)]+ПДВ, де:

ОП - сума Орендної плати, що підлягає сплаті на момент виставлення рахунку, в гривнях з врахуванням ПДВ;

С1 - сума мінімальної орендної плати на дату укладення Договору про внесення змін від 31.07.2012 р. без врахування ПДВ (п. 2.1. Договору про внесення змін);

К0 - курс Євро, що відповідає офіційному курсу Національного банку України на дату укладення Договору про внесення змін від 31.07.2012 р. в гривнях за один Євро;

К1 - курс Євро, що відповідає офіційному курсу Національного банку України на дату виставлення рахунку на сплату орендної плати;

ПДВ - податок на додану вартість у розмірі встановленому чинним законодавством України на день виставлення рахунку;

"*" - математичний знак множення;

"/" - математичний знак поділу;

"+" - математичний знак додавання.

Отже, за вказаною формулою сума орендної плати підлягає щомісячній індексації в еквіваленті гривні до євро.

Згідно п. 8.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому, стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

Враховуючи те, що грошове зобов'язання відповідача щодо здійснення орендної плати, визначено в еквіваленті гривні до євро, тоді як індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України, його нарахування у даному випадку не здійснюється.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних в сумі 607 803,93 грн. не підлягає задоволенню.

Отже, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про стягнення інфляційних в сумі 607 803,93 грн.

За наведених обставин, рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню в частині задоволення вимоги про стягнення інфляційних втрат, з прийняттям нового - про відмову у задоволенні вказаної вимоги.

Стосовно вимоги про стягнення пені в сумі 1 029 540,97 грн., слід зазначити наступне.

Так, позивачем, у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання відповідачем, нараховано пеню в сумі 1 029 540,97 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 16.6 договору передбачено, що за порушення термінів здійснення платежів, передбачених Договором, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент сплати неустойки за кожний день прострочення.

Враховуючи те, що відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов'язання за договором оренди, колегія суддів погоджується із нарахуванням пені, проте вважає, що пеня заявлена до стягнення підлягає зменшенню до 100 000 грн., з наступних підстав.

Частина 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, ухвалюючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Колегія суддів, дослідивши обставини, на які відповідач посилається в обґрунтування необхідності зменшення розміру пені (складні економічні умови, різка девальвація національної грошової одиниці, а також суттєве зменшення відвідувачів кінотеатрів), враховуючи значний розмір пені, дійшла висновку про їх винятковість.

Крім цього, колегією суддів враховується також і клопотання позивача, яким останній просив зменшити розмір, заявленої ним до стягнення пені.

Отже, обидві сторони заявили про необхідність зменшення розміру пені.

В судовому засіданні представники обох сторін заявили про зменшення пені до 100 000 грн.

Таким чином, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір, заявленої позивачем до стягнення, пені до 100 000 грн.

При цьому, зазначене зменшення є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін, а не лише відповідача.

Судом також враховано майновий стан сторін та оцінено співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення пені в сумі 1 029 540,97 грн. підлягають частковому задоволенню на суму 100 000 грн.

Отже, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині визначення суми пені.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об'єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині задоволення вимоги про стягнення з відповідача інфляційних.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційна інстанція має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню в частині задоволення вимоги про стягнення інфляційних, з прийняттям нового - про відмову у задоволенні вказаної вимоги.

Крім цього, оскаржуване рішення місцевого господарського підлягає зміні в частині визначення суми пені.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача та відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Мультіплекс-Холдинг" на рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2015 у справі №910/21148/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Блокбастер-Київ" до публічного акціонерного товариства "Мультіплекс-Холдинг" про стягнення 6 437 023,53 грн. задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2015 у справі №910/21148/15 скасувати в частині задоволення вимоги про стягнення інфляційних втрат, прийнявши нове - про відмову у задоволенні вказаної вимоги, а також змінити в частині визначення суми пені.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Блокбастер-Київ" до публічного акціонерного товариства "Мультіплекс-Холдинг" про стягнення 6 437 023,53 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Мультіплекс-Холдинг" (01021, м. Київ, вул. Інститутська, 28; ідентифікаційний код: 32850366) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Блокбастер-Київ" (04655, м. Київ, проспект Московський, 34-в; ідентифікаційний код: 34817671): 4 718 051 грн. 52 коп. заборгованості, 81 627 грн. 63 коп. 3 % річних; 100 000 грн. пені та 66 181 грн. 25 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.».

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Блокбастер-Київ" (04655, м. Київ, проспект Московський, 34-в; ідентифікаційний код: 34817671) на користь публічного акціонерного товариства "Мультіплекс-Холдинг" (01021, м. Київ, вул. Інститутська, 28; ідентифікаційний код: 32850366) ) судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 7 588 грн. 63 коп.

5. Доручити господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Матеріали справи №910/21148/15 повернути до господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко