КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа№ 910/2441/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю представників cторін:

позивача: Полховська Н.М., довіреність № 283/18 від 20.01.2016,

відповідача: Саранюк В.М., довіреність № 14-72 від 05.06.2015.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2015

у справі № 910/2441/15-г (суддя Балац С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ"

до Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

про визнання недійсним одностороннього правочину

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" про визнання недійсним одностороннього правочину.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2015 у справі № 910/2441/15-г, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015, позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.09.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 скасовано, справу № 910/2441/15-г передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 у справі №910/2441/15-г позов задоволено повністю.

Визнано недійсним односторонній правочин - заяву публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" про зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.12.2014 № 26-9668/1.2-14.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720, з будь-якого його рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ" (29000, м. Хмельницький, пр. Миру, 41; ідентифікаційний код 05395598, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду) витрати по сплаті судового збору 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн 00 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 у справі №910/2441/15-г скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відшкодувати за рахунок ПАТ "ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ" витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт зазначив, що відповідно до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.12.2014 №26-9668/1.2-14 кошти у сумі 82 062,19 грн. були нараховані ПАТ "ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ" по договору оренди газопроводів та споруд на них від 01.10.2004 №14/1292/04 за період з грудня 2013 по листопад 2014, вказана заява направлена на адресу ПАТ "ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ" 29.12.2014. Таким чином, 29.12.2014 було здійснено припинення зобов'язання НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" на суму 82 062, 19 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Також скаржник наголошував на тому, що станом на 29.12.2014 набрала законної сили постанова Київського апеляційного господарського суду від 14.10.2014 у справі №910/4114/14, якою рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2014 у справі №910/4114/14 було скасовано та прийнято нове рішення, яким в позові Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ" до Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" про внесення змін до Договору оренди газопроводів та споруд на них від 01.10.2004 №14/1292/04 в редакції додаткової угоди №1 до Договору оренди газопроводів та споруд на них від 01.10.2004 №14/1292/04 - відмовлено.

Отже, як зазначив апелянт, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.12.2014 №26-9668/1.2-14 була направлена після набрання законної сили постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.10.2014 у справі №910/4114/14. Тому, на думку скаржника, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.12.2014 №26-9668/1.2-14 є законною та не може бути визнана недійсною на підставі ст. 215 ЦК України.

Рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/4114/14, яким договір було змінено, набрало законної сили з моменту проголошення Вищим господарським судом України постанови від 15.01.2015.

Таким чином, на думку апелянта, ПАТ "НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" правомірно на підставі ст. 610 ЦК України вчинено зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви від 29.12.2014 №26-9668/1.2-14, оскільки рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/4114/14 набрало законної сили 15.01.2015, а тому договір в редакції від 01.10.2004 №14/1292/04 був змінений саме з цієї дати, а на момент вчинення зарахування зустрічних однорідних вимог, діяв договір в редакції від 01.10.2004 №14/1292/04.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційний господарський суд залишити без задоволення апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", а рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 у справі №910/2441/15-г без змін, з огляду на його законність та обґрунтованість. Крім того, в письмовому відзиві, позивач зазначив, що подана відповідачем заява про зарахування зустрічних однорідних вимог №26-9668/1.2-14 від 29.12.2014 є одностороннім правочином при вчинені якого не додержано загальних вимог необхідних для чинності такого правочину, а саме ст.ст. 203, 215, 601 Цивільного кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/2441/15-г за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Андрієнка В.В., суддів Шапрана В.В., Буравльова С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 09.02.2016.

Представник позивача в судовому засіданні, яке відбулось 09.02.2016, просив апеляційний господарський суд у задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні, яке відбулось 09.02.2016, підтримав апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" та просив апеляційний господарський суд її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню у зв'язку з таким.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.01.2014 Публічне акціонерне товариство "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулось до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ" із заявою від 29.12.2014 № 26-9668/1.2-14 про припинення зобов'язання шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України.

Відповідно до змісту вказаної заяви, відповідачем зазначено, що за даними бухгалтерського обліку рахується дебіторська заборгованість позивача перед відповідачем за договором оренди газопроводів та споруд на них від 01.10.2004 № 14/1292/04 в сумі 82 062,19 грн. В свою чергу, станом на 01.12.2014 відповідач має кредиторську заборгованість перед позивачем за договором з надання послуг з транспортування природного газу розподільному трубопроводами від 30.01.2014 №14-108-ТН в сумі 5 638 273,94 грн. Вказані зобов'язання в сумі 82 062,19 грн. є зустрічними, однорідними, строк виконання яких настав.

Зважаючи на вищезазначене, керуючись ст. 610 Цивільного кодексу України, ПАТ "НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" заявило про припинення зобов'язань перед ПАТ "ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ" частково у сумі 82 062, 19 грн., яка виникла на підставі договору з надання послуг з транспортування природного газу розподільними трубопроводами від 30.01.2014 №14-108-ТН, шляхом повного зарахування зустрічних зобов'язань ПАТ "ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ" перед ПАТ "НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", які виникли на підставі договору оренди газопроводів та споруд на них від 01.10.2004 №14/1292/04 у сумі 82062,19 грн.

Позивач, не погоджуючись, з проведенням зарахуванням зустрічних однорідних вимог, направив відповідачу лист від 26.01.2015 № 284/18 про відмову від проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, виклавши власні доводи, вважаючи, що у позивача на підставі рішення господарського суду міста Києва від 28.05.2014 у справі № 910/4114/14 відсутній обов'язок перед відповідачем щодо внесення орендної плати, заява від 29.12.2014 № 26-9668/1.2-14 має бути відкликана.

В обґрунтування вимог про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.12.2014 № 26-9668/1.2-14 позивач посилався на вимоги ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 601 Цивільного кодексу України.

Судом першої інстанції було встановлено, що спір між сторонами у справі виник внаслідок того, що подана відповідачем заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.12.2014 № 26-9668/1.2-14 є одностороннім правочином, при вчиненні якого не додержано загальних вимог до такого правочину, тому вимоги заяви не є однорідними, строк оплати боргу не настав; договірні відносини сторін за вказаним правочином припинені.

Статтею 203 Цивільного кодексу України України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Таким чином, підставою для визнання правочину недійсним є недодержання стороною чи сторонами вимог закону в момент укладення правочину.

Статтею 601 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з форм припинення зобов'язання, внаслідок якого має місце індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна/коштів боржника.

Зарахування можливе за наявності таких умов:

зустрічність вимог - одночасна участь сторін у двох зобов'язаннях і при цьому кредитор за одним зобов'язанням є боржником в іншому зобов'язанні;

- однорідність вимог (гроші, однорідні речі);

- настання строку виконання зобов'язання або визначення строку моментом запитання, або щоб термін виконання не був вказаний взагалі, тобто виконання можна було вимагати в будь-який момент;

- ясність вимог - відсутність спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання;

- звернення з заявою однієї сторони до іншої.

Судом першої інстанції було встановлено, що предметом зарахування спірного правочину вказано зобов'язання позивача по договору оренди газопроводів та споруд на них від 01.10.2004 № 14/1292/04 в сумі 82 062,19 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2004 між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди газопроводів та споруд на них № 14/1292/04, за умовами якого відповідач передав, а позивач прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно з метою забезпечення безперебійного та безаварійного постачання природного газу споживачам Хмельницької області та отримання на цій основі прибутку, зі строком дії договору з 01.10.2004 по 25.09.2005 включно.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.05.2014 у справі № 910/4114/14 позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ" до Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" задоволено в повному обсязі, внесено зміни в договір оренди газопроводів та споруд на них № 14/1292/04 в редакції додаткової угоди № 1 до вказаного договору, зокрема викладено умови договору газопроводів та споруд на них від 01.10.2004 № 14/1292/04 в новій редакції: Договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 13.05.2013.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.10.2014 рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2014 у справі № 910/4114/14 скасовано, прийняте нове рішення, яким у позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.01.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.10.2014 у справі № 910/4114/14 скасовано, рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2014 залишено без змін.

Вказаним рішеннями встановлено, що з часу укладення між сторонами спірного договору обставини, за якими він був укладений, істотно змінились. Це було зумовлено змінами у нормативно-правовому регулюванні правовідносин на підставі Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики №228 від 07.03.2013 "Про затвердження Типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами)".

Умови запропонованої позивачем Додаткової угоди №1 до Договору оренди газопроводів та споруд на них від 01.10.2004 №14/1292/04 відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами), не порушують прав та охоронюваних законом інтересів сторін та інших осіб.

Договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 13.05.2013, є укладеним і набирає чинності з 13.05.2013 та діє до 31.12.2018.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Натомість, як стверджував позивач та не заперечував відповідач, до спірної заяви включено зобов'язання щодо сплати позивачем суми 82 062,19 грн., які виникли за договором оренди газопроводів та споруд на них від 01.10.2004 № 14/1292/04 за період з грудня 2013 по листопад 2014.

При цьому, доказів дії вказаного правочину у визначений період, підписання сторонами актів наданих послуг по договору оренди газопроводів та споруд на них від 01.10.2004 № 14/1292/04 за період з грудня 2013 по листопад 2014 до суду не надано.

Посилання відповідача на той факт, що спірна заява була направлена позивачу у період після набрання законної сили постанови Київського апеляційного господарського суду від 14.10.2014 у справі № 910/4114/14, не приймається судом до уваги, у зв'язку з тим, що факт наявності чи відсутності зобов'язань позивача не може перебувати в залежності від часу направлення заяви відповідача про припинення таких зобов'язань.

Таким чином, спірний правочин не відповідає вимогам ст. 601 Цивільного кодексу України, встановленому для погашення зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Відповідно судом було встановлено, що в порушення ст. 33 Господарського процесуального кодексу України відповідачем не доведено факту наявності дебіторської заборгованості позивача перед відповідачем за договором оренди газопроводів та споруд на них від 01.10.2004 № 14/1292/04 в сумі 82 062,19 грн. станом на час звернення відповідачем із вказаним правочином, настання строків оплати вказаної суми, що було б підставою для зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення зобов'язання зустрічним зарахуванням, з чим і погоджується апеляційна інстанція.

Однак, суд не може погодитися з позицією касаційної інстанції викладеною у постанові від 22.09.2015 у даній справі щодо того, що заява про зарахування зустрічних однорідних вимог не є правочином у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України, оскільки така заява спрямована на припинення цивільних прав та обов'язків (п. 1 статті 202 Цивільного кодексу України) та створює обов'язки для позивача та відповідача у передбаченому законом (п. 2 статті 601 Цивільного кодексу України) випадку.

Зазначена правова позиція суду підтверджується, зокрема, у постанові Верховного суду України від 24.06.2015 № 3-255-гс15 у справі № 914/2492/14.

Крім того, судом враховано, що позивачем вказаним позовом захищається його майнове право щодо неправомірного зменшення зобов'язань відповідача внаслідок вчинення спірного правочину, і з урахуванням презумпції правочину спосіб захисту обраний позивачем є належним.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а односторонній правочин - заява відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.12.2014 № 26-9668/1.2-14 - недійсним.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог та візначає, що посилання апелянта на те, що ПАТ "НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" правомірно на підставі ст. 610 ЦК України вчинено зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви від 29.12.2014 №26-9668/1.2-14, оскільки рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/4114/14 набрало законної сили 15.01.2015, а тому договір в редакції від 01.10.2004 №14/1292/04 був змінений саме з цієї дати, а на момент вчинення зарахування зустрічних однорідних вимог, діяв договір в редакції від 01.10.2004 №14/1292/04, судом апеляційної інстанції до уваги не береться, так як з 13.05.2013 даний договір було змінено на Договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України, на підставі вищезаначеного рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/4114/14, тому в ПАТ "ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ" відсутня заборгованість перед ПАТ "НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" в сумі 82062,19 грн. по договору №14/1292/04 від 01.10.2004. За таких обставин, зазначені вимоги не є однорідними, а тому і строк сплати боргу не настав.

Беручи до уваги вищенаведене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 у справі №910/2441/15-г прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 у справі №910/2441/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/2441/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов