КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2016 р. Справа№ 910/27783/15
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Рябухи В.І.

Ропій Л.М.

при секретарі Фесенко А. В.

За участю представників:

від позивача: Антонюк С. С. представник за довіреністю № 63 від 18.01.2016

від відповідача: Лисак Я. А. представник за довіреністю № 220/19/д від 05.01.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2015

у справі № 910/27783/15 (суддя Якименко М. М.)

за позовом Державного підприємства «Львівський радіоремонтний завод»

до Міністерства оборони України

про стягнення 1 715 301,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 1 715 301,02 грн. за виконані за договором на закупівлю (надання) послуг з ремонтування та технічного обслуговування машин та устаткування спеціальної призначеності (33.12.2) (ремонт за технічним станом станцій радіоперешкод Р-330Б,К; Р-378А,Б) за державні кошти № 294/14/68 від 10.09.2014, але неоплачені послуги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2015, повний текст якого підписано 14.12.2015, у справі № 910/27783/15 позов задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що позивачем належним чином доведений факт невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті виконаних за спірним договором робіт.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Міністерство оборони України звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 у справі № 910/27783/15 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач послався на ті самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що спірні послуги щодо ремонту, які позивач мав надати у 2014 році, він надав лише у 2015 році, чим порушив умови Договору; що взяти на себе бюджетне зобов`язання (прийняти і оплатити послуги) відповідач мав право лише протягом бюджетного періоду, який починався 10.09.2014 та закінчився 31.12.2014, а відтак, задоволення позовних вимог позивача у 2015 році призведе до виникнення для відповідача бюджетних зобов`язань, підстави виникнення яких на сьогодні відсутні, в той час як здійснення у 2015 році державної закупівля послуг за договором, строк дії якого закінчився 31.12.2014, буде суперечити бюджетному законодавству України та законодавству, яке регулює здійснення закупівель за державні кошти.

Ухвалою від 28.01.2016 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. відновлено строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Міністерства оборони України прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Підчас розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

10.09.2014 позивач як виконавець та відповідач як замовник уклали договір на закупівлю (надання) послуг з ремонтування та технічного обслуговування машин і устаткування спеціальної призначеності (33.12.2) (ремонт за технічним станом станцій радіоперешкод Р-330Б,К; Р- 378А,Б (далі Вироби) № 294/14/68 (далі Договір) (а.с. 8-12), відповідно до умов якого позивач зобов`язався на виконання замовлень відповідача у 2014 році надати йому послуги в терміни за обсягом та цінами, зазначеними в специфікації надання послуг (Додаток № 1 до Договору), який є його невід`ємною частиною, з ремонтування та технічного обслуговування машин і устаткування спеціальної призначеності (33.12.2) (ремонту за технічним станом станцій радіоперешкод Р-330Б,К; Р- 378А,Б), а відповідач прийняти надані послуги та оплатити їх на умовах та в порядку, визначеному цим Договором.

Відповідно до п.3.1. Договору ціна Договору становить 6 045 183, 96 грн.

Відповідно до умов Договору, сторони підписали Специфікацію надання послуг, що поставляється за Договором (Додаток № 1 до Договору) (а.с. 14), в якій погодили перелік послуг, їх обсяги, вартість та строки надання.

В розділі 6 Договору сторони визначили порядок приймання та передачі надання послуг, поставки і приймання військового майна, а саме те, що:

- приймання-передавання Виробів (Виробу) від військової частини (представників відповідача) до позивача і від позивача до військової частини здійснюється на підставі нарядів (форма 5 Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 24.12.2010 року № 690), виданих командиром в/ч НОМЕР_1 (м.Київ) з обов`язковим оформленням Актів технічного стану (форма 12 Тимчасового керівництва), актів приймання військового майна (форма 4 Тимчасового керівництва) та Актів приймання - передавання військового майна (додаток 4 до Договору) окремо на кожний зразок. (п. 6.1);

- при прийманні-передаванні військового майна, уповноважені військових частин та представники позивача керуються вимогами Інструкції про порядок передачі озброєння, військової техніки і майна в ремонт, затвердженої наказом міністра оборони України від 31.07.2012 № 505 та вимогами Тимчасового керівництва (п.6.2);

- на підставі Акта приймання наданих послуг, затвердженого позивачем, уповноважені представники відповідної військової частини складають Акт приймання-передавання військового майна (п. 6.3).

Отже, виходячи з умов Договору, приймання-передача виконаних послуг оформлюється відповідним Актом приймання наданих послуг.

На виконання умов Договору, позивачем надано відповідачу послуг на загальну суму 4 737 893 грн., що підтверджується підписаними між сторонами Актами приймання наданих послуг від 11.03.2015, 10.04.2015, 13.01.2015, 05.06.2015, 30.01.2015, 14.01.2015, 01.12.2014, 30.05.2015, копії яких залучені до матеріалів справи (а.с. 17-27).

Згідно з п. 4.2 Договору з урахуванням змін, внесених до абзацу другого Додатковою угодою № 2 від 06.11.2014, відповідач здійснює оплату за фактично надані та прийняті послуги за договірною ціною, встановленою сторонами та зафіксованою у протоколі погодження договірної ціни (додаток 2 до Договору) з урахуванням встановленого Договором рівня прибутку. За письмовим погодженням між сторонами, відповідно до належним чином оформленого рішення Міністра оборони України, відповідач має право здійснювати попередню оплату у розмірі до 50 % від суми Договору терміном до двох місяців згідно абзацу 3 підпункту 2 пункту 1 постанови КМУ від 23.04.2014 № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» (зі змінами).

Згідно з п. 4.8 Договору відповідач здійснює остаточні розрахунки з позивачем за фактично надані послуги протягом 30-ти банківських днів з дати підписання відповідачем Акту приймання наданих послуг, відповідно до наданих позивачем рахунків, за умови наявності відповідних видатків державного бюджету.

В позивній заяві позивач посилається на те, що в рахунок оплати послуг, наданих за Договором відповідач перерахував йому 3 022 592 грн., з огляду на що неоплаченими залишились послуги на загальну суму 1 715 301 грн. (4 737 893-3 022 592).

Факт наявності заборгованості на вказану суму підтверджується наявною в матеріалах справи копією Акту звіряння розрахунків від 08.02.2015 (а.с. 31).

Відповідач як проти факту надання послуг за Договором на загальну суму 4 737 893 грн., так і проти факту перерахування в рахунок оплати вказаних послуг грошових коштів в сумі 3 022 592 грн. не заперечує.

За таких обставин, враховуючи приписи ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, яка встановлює, що обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, колегія суддів вважає доведеним той факт, що неоплаченими з наданих позивачем за Договором залишились послуги на загальну суму 1 715 301 грн.

Суд першої інстанції не погодився з позицією відповідача та задовольнив позовні вимоги у повному обсязі, з чим колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду, до яких відноситься спірний договір, одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

В порушення взятих на себе за Договором зобов`язань, відповідач за надані позивачем послуги не розрахувався.

Факт наявності у відповідача станом на дату винесення рішення по справі заборгованості перед позивачем за надані за умовами Договору послуги в сумі 1 715 301 грн. належним чином доведений і відповідачем не спростований.

Заперечуючи проти стягнення з нього боргу в сумі 1 715 301 грн. за отримані від позивача за Договором послуги, відповідач послався на те, що позивач мав надати їх у 2014 році, а надав лише у 2015 році, чим порушив умови Договору; що взяти на себе бюджетне зобов`язання (прийняти і оплатити послуги) відповідач мав право лише протягом бюджетного періоду, який починався 10.09.2014 та закінчився 31.12.2014, а відтак, задоволення позовних вимог позивача у 2015 році призведе до виникнення для відповідача бюджетних зобов`язань, підстави виникнення яких на сьогодні відсутні, в той час як здійснення у 2015 році державної закупівля послуг за договором, строк дії якого закінчився 31.12.2014, буде суперечити бюджетному законодавству України та законодавству, яке регулює здійснення закупівель за державні кошти.

Вказані посилання боржника не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки, насамперед, пунктом 11.1 спірного Договору сторони передбачили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання (10.09.2014 примітка суду) і діє до 31 грудня 2014 року, а у частині розрахунків до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Будучі обізнаним про принципи бюджетного фінансування відповідач міг не брати на себе вказані зобов`язання.

Крім того, в пункті 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 «Про практику вирішення спорів, пов`язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)» наголошено на тому, що відсутність бюджетного призначення на фінансування робіт за договором підряду не може бути підставою для звільнення замовника від обов`язку оплати відповідних робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати замовник був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати.

Відповідач, будучі обізнаним про відсутність бюджетного фінансування, прийняв виконання відповідачем договірних зобов`язань як належне у 2015 році.

За правилами ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем дій, направлених на забезпечення виконання ним взятих на себе зобов`язань з оплати отриманих від позивача послуг.

Відсутність бюджетних коштів не виправдовує таку бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов`язання (див. постанову Вищого господарського суду України від 23.08.2012 N 15/5027/715/2011).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005.

Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Посилання відповідача на те, що позивач порушив строки надання послуг з ремонту, також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки таке порушення згідно з приписами чинного законодавства та відповідно до Розділу 7 Договору (Відповідальність Сторін) є підставою для стягнення з позивача на користь відповідача передбачених Договором санкцій (правом на що відповідач скористався, подавши до Господарського суду Львівської області відповідну позовну заяву справа № 914/1273/15), проте не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку оплатити надані позивачем послуги з ремонту.

Слід зазначити і про те, що виходячи з принципу справедливості, який відповідно до статті 3 ЦК України відноситься до загальних засад цивільного законодавства, позивач, надавши відповідачу спірні послуги, має право отримати за це плату.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, відповідач вказаних обставин належними та допустимим доказами не спростував.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Міністерства оборони України задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 у справі № 910/27783/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Міністерство оборони України

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 у справі № 910/27783/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2015 у справі № 910/27783/15 залишити без змін.

3. Повернути до господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/27783/15.

Повний текст постанови складено: 22.02.2016

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді В.І. Рябуха

Л.М. Ропій