КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Справа№ 910/31210/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників:

Від позивача: Шульга А.В. - представник за довіреністю.

Від відповідача: представник не з?вився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Тренажер"

на ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.01.2016 року

у справі № 910/31210/15 ( суддя: Андреїшина І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Торгово-промислова компанія "Тренажер"

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з

обслуговування житлового фонду Святошинського району

м. Києва

про стягнення 219 620, 30 грн. помилково перерахованих коштів

та визнання недійсним угод.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Тренажер" звернулося до Господарського суду м. Києва з зустрічним позовом до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за зустрічним позовом,: 1. Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинького району м. Києва, 2. Київська міська рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за зустрічним позовом, Святошинська района в місті Києві державна адміністрація про стягнення 219 620, 30 грн. помилково перерахованих коштів та визнання недійсним угод.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.01.2016 року у справі № 910/31210/15 повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Тренажер" позовну заяву та додані до неї документи без розгляду.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Тренажер" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до Господарського суду м. Києва для розгляду по суті.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник зазначив, що позивачем сплачено судовий збір за подання зустрічної позовної заяви, отже виконано всі вимоги для подачі позову.

Відповідачем не надано відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідачем не використано наданого їм законом права на участь його представника у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Причин неявки суду не повідомлено. Матеріали справи містять докази належного його повідомлення про час та місце судового засідання.

За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно повернув Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Тренажер" позовну заяву та додані до неї документи без розгляду, з огляду на наступне.

За приписами ст. 60 ГПК України відповідач має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним.

Подання зустрічного позову провадиться за загальними правилами подання позовів.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду, місцевий господарський суд повернув зустрічну позовну заяву Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Тренажер" без розгляду на підставі п. 4 ч. ст. 63 ГПК України.

В обґрунтування оскаржуваної ухвали, місцевий господарський суд зазначив, що позивачем не додано належних доказів сплати судового збору в установленому чинним законодавством України порядку та розмірі.

За приписами п. 3 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат; за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України" встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі з 1 січня - 1 378,00 гривень.

Пунктом 2.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що зустрічна позовна заява містить одну майнову вимогу - про стягнення 219 620, 30 грн., та дві немайнові вимоги про визнання недійсною Додаткову угоду від 27.02.2015 року до Договору оренди нежитлового приміщення від 31.10.2008 року №37 та визнання недійсною Угоду № 1 за 2015 рік про відшкодування витрат підприємства за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду за адресою: вул. Доброхотова, 11 загальною площею 637,20 кв.м. до договору № 37 від 31.10.2008 року.

Отже, позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 3 294,30 грн. - 1,5 відсотки ціни позову за подання вимоги майнового характеру, 1 378,00 грн. - 1 розмір мінімальної заробітної плати та 1 378,00 грн. - 1 розмір мінімальної заробітної плати за подання вимог не майнового характеру, а всього 6 050,30 грн.

Проте, з додатків до зустрічної позовної заяви вбачається, що позивачем за зустрічним позовом надано в якості доказу сплати судового збору платіжне доручення № 862 від 14.01.2016 року про сплату останнім судового збору в сумі 4 672,30 грн.

Відповідно до ч. 2 п. 2.22. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі або (за необхідності) документів, що підтверджують звільнення від його сплати, заява (скарга) повертається господарським судом з підстав, передбачених ГПК, а саме: статтею 435, пунктом 4 частини першої статті 63, пунктом 3 частини першої статті 97, пунктом 4 частини першої статті 1113, частиною другою і пунктом 1 частини четвертої статті 11120, пунктом 3 частини шостої статті 113, частиною п'ятою статті 1222, частиною п'ятою статті 1228. При цьому якщо таке повернення здійснюється у зв'язку з недодержанням заявником вимог закону щодо порядку та/або розміру сплати судового збору (сплата його не до спеціального фонду Державного бюджету України або в меншому розмірі, ніж необхідно), то у відповідній ухвалі господарського суду має бути зазначено правильний порядок сплати та/або розмір судового збору.

Як передбачено п. 4 ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Враховуючи встановлені вище обставини, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем за зустрічним позовом не дотримано вимог п. 4 ст. 63 ГПК України, у зв'язку з чим зустрічна позовна заява підлягає поверненню позивачу за зустрічним позовом без розгляду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, встановлених в оскаржуваній ухвалі.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не спростовані належними та допустимими доказами відповідно до положень ст.ст.33,34 ГПК України зазначені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що ухвала Господарського суду м. Києва від 18.01.2016 року відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105,106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Тренажер" на ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.01.2016 року залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.01.2016 року у справі № 910/31210/15 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/31210/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

С.Я. Дикунська