ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Справа № 911/4208/13

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Овечкіна В.Е. - головуючого,
Корнілової Ж.О. - доповідача,
Чернова Є.В.,
розглянувши касаційну скаргу
колективного підприємства "Санаторій "Перемога"
на ухвалу на постанову Господарського суду Київської області від 08.09.2015 Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015
у справі№ 911/4208/13 Господарського суду Київської області
за заявоюколективного підприємства "Санаторій "Перемога"
пророзстрочку виконання рішення суду

та за заявоюколективного підприємства "Санаторій "Перемога"

прозміну способу та порядку виконання рішення суду
за участю представників сторін
від стягувача:Котік О.С. (довіреність від 24.12.2015 № 24-12/04),
від боржника:Степанченко А.В. (довіреність від 14.12.2015 № 15),

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" 12.01.2015 звернулось до Господарського суду Київської області із заявою про розстрочку виконання рішення суду від 10.02.2014 у справі № 911/4208/13. Крім цього, приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" 13.01.2015 звернулось до Господарського суду Київської області із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду від 10.02.2014 у справі № 911/4208/13.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.01.2015 у справі № 911/4208/13 (суддя Лопатін А.В.), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 у справі № 911/4208/13 (у складі колегії суддів: Чорної Л.В. - головуючого, Пашкіної С.А., Смірнової Л.Г.) заяву КП "Санаторій "Перемога" про зміну способу та порядку виконання рішення суду від 10.02.2014 у справі № 911/4208/13 залишено без задоволення. Заяву КП "Санаторій "Перемога" про розстрочку виконання рішення суду від 10.02.2014 у справі № 911/4208/13 задоволено. Розстрочено виконання рішення Господарського суду Київської області від 10.02.2014 у справі № 911/4208/13 про стягнення з КП "Санаторій "Перемога" на користь ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" 734007,38 грн. рівними платежами строком на 36 місяців, а саме: за лютий 2015 року - 20389,09 грн.; за березень 2015 року - 20389,09 грн.; за квітень 2015 року - 20389,09 грн.; за травень 2015 року - 20389,09 грн.; за червень 2015 року - 20389,09 грн.; за липень 2015 року - 20389,09 грн.; за серпень 2015 року - 20389,09 грн.; за вересень 2015 року - 20389,09 грн.; за жовтень 2015 року - 20389,09 грн.; за листопад 2015 року - 20389,09 грн.; за грудень 2015 року - 20389,09 грн.; за січень 2016 року - 20389,09 грн.; за лютий 2016 року - 20389,09 грн.; за березень 2016 року - 20389,09 грн.; за квітень 2016 року - 20389,09 грн.; за травень 2016 року - 20389,09 грн.; за червень 2016 року - 20389,09 грн.; за липень 2016 року - 20389,09 грн.; за серпень 2016 року - 20389,09 грн.; за вересень 2016 року - 20389,09 грн.; за жовтень 2016 року - 20389,09 грн.; за листопад 2016 року - 20389,09 грн.; за грудень 2016 року - 20389,09 грн.; за січень 2017 року - 20389,09 грн.; за лютий 2017 року - 20389,09 грн.; за березень 2017 року - 20389,09 грн.; за квітень 2017 року - 20389,09 грн.; за травень 2017 року - 20389,09 грн.; за червень 2017 року - 20389,09 грн.; за липень 2017 року - 20389,09 грн.; за серпень 2017 року - 20389,09 грн.; за вересень 2017 року - 20389,09 грн.; за жовтень 2017 року - 20389,09 грн.; за листопад 2017 року - 20389,09 грн.; за грудень 2017 року - 20389,09 грн.; за січень 2018 року - 20389,09 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.07.2015 у справі № 911/4208/13 (у складі колегії суддів: Овечкіна В.Е. - головуючого, Корнілової Ж.О. - доповідача, Чернова Є.В.) ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 у справі № 911/4208/13 Господарського суду Київської області скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

У вказані постанові зазначається, що судами не встановлено: чи були нові заходи для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими; суди дійшли до передчасного висновку про наявність підстав для розстрочки виконання рішення. Суди не врахували матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави. Крім цього, судами не враховано погашення боргу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.09.2015 у справі № 911/4208/13 (суддя Карпечкін Т.П.), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 у справі № 911/4208/13 (у складі колегії суддів: Дідиченко М.А. - головуючого, Пономаренка Є.Ю., Руденко М.А.) заяву колективного підприємства "Санаторій "Перемога" про зміну способу та порядку виконання рішення суду від 10.02.2014 у справі № 911/4208/13 залишено без задоволення. Заяву колективного підприємства "Санаторій "Перемога" про розстрочку виконання рішення суду від 10.02.2014 у справі № 911/4208/13 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 у справі № 9111/4208/13, колективне підприємство "Санаторій "Перемога" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 08.09.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 у справі № 911/4208/13 щодо відмови у задоволенні заяви комунального підприємства "Санаторій "Перемога" про розстрочку виконання рішення суду від 10.02.2014 у справі № 911/4208/13, і прийняти нове рішення про задоволення заяви колективного підприємства "Санаторій "Перемога" про розстрочку виконання рішення шляхом розстрочення сплати боргу колективного підприємства "Санаторій "Перемога" перед ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" в розмірі 688229,20 грн. на 36 місяців зі сплатою по 19117,50 грн. на місяць, починаючи з дня прийняття рішення у справі.

У касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно з пунктом 7.1.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.

Судами встановлено, що спосіб та порядок виконання рішення суду, які боржник просить застосувати під час примусового виконання рішення суду від 10.02.2014 у справі № 911/4208/13, не передбачений статтею 121 Господарського процесуального кодексу України.

Крім цього, в рішенні суду та наказі не визначався конкретний рахунок, з якого слід проводити стягнення, тому визначення рахунків не змінює встановлений судом спосіб та порядок виконання.

Питання щодо можливості стягнення боргу з певних рахунків боржника, пов'язані зі здійсненням виконавчих дій і підлягають вирішенню в межах Закону України "Про виконавче провадження".

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов до правильного висновку, що заява про зміну способу та порядку виконання рішення суду від 10.02.2014 у справі № 911/4208/13 від 10.02.2014 не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що в обґрунтування необхідності розстрочки виконання рішення суду у справі № 911/4208/13 боржник посилається на відсутність коштів для повного погашення заборгованості, у зв'язку з проведенням антитерористичних дій на сході України у корпусах санаторію проживають переселенці, фінансування на проживання яких забезпечується кабінетом Міністрів України через Київську обласну державну адміністрацію, яка відповідно повністю розпоряджається коштами на рахунках комунального підприємства "Санаторій "Перемога", оскільки ці кошти виділені державою для забезпечення потреб тимчасового проживання переселенців. Особистих коштів комунальне підприємство "Санаторій "Перемога" на рахунках підприємства немає та перебуває у скрутному фінансовому положенні. На виділені з державного бюджету кошти на утримання переселенців, які знаходяться на рахунку боржника накладено арешт, у порядку примусового виконання рішення суду.

Стягувач вважає, що боржником не наведено обставин, які ускладнюють чи унеможливлюють виконання судового рішення та просив врахувати його матеріальні інтереси, оскільки стягувач є основним власником всіх санаторіїв України, у яких також проживають переселенці з АР Крим та сходу України. Крім цього, через політичну ситуацію в країні та необхідність утримання переселенців, оздоровча діяльність санаторіїв не здійснюється, замовлення не надходять, путівки не продаються і єдиним доходом, в тому числі, на утримання переселенців, є дохід від оренди майна.

Відповідно до пункту 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

За змістом вказаної норми, вбачається, що розстрочення виконання рішення є правом, а не обов'язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Судами встановлено, що заборгованість відповідача виникла у зв'язку з простроченням сплати орендних платежів за період з серпня 2011 року по квітень 2013 року, судове рішення прийнято 10.02.2014, тобто до масштабного розгортання подій на сході України, однак відповідачем не надано суду доказів вжиття заходів для добровільного його виконання.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", є джерелом права, "державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини" (§ 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Півень проти України" від 29.06.2004).

Європейський суд з прав людини допускає, що "затримки у виконанні рішення можуть бути обґрунтовані за окремих обставин, проте державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на вибачення за невиплату боргу за рішенням, а затримки не можуть бути такими, що зводять нанівець право, що захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції" (§24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бакай та інші проти України" від 09.11.2004).

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 44 Господарського кодексу України, підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб'єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв'язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Судами встановлено, що виконавче провадження № 45325725 з виконання наказу Господарського суду Київської області від 28.02.2014 № 911/4208/13 закінчено, що підтверджується постановою відділу державної виконавчої служби Ірпінського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 25.02.2015 у зв'язку з надходженням ухвали Господарського суду Київської області від 28.01.2015 про розстрочення виконання рішення суду та згідно із наданим платіжним дорученням № 7 від 04.02.2015 про сплату боржником частину боргу за лютий 2015 року у повному обсязі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що боржником надано платіжні доручення № 38 від 27.03.2015 на суму 20389,09 грн. та № 355 від 08.12.2015 на суму 5000 грн. про погашення боргу згідно з рішенням суду. Доказів сплати чергових платежів на підставі ухвали суду про розстрочку виконання судового рішення, чи проведення інших платежів на виконання рішення суду, боржником не надано.

Враховуючи, що з моменту набранням рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2014 у справі № 911/4208/13 законної сили пройшло більше 1,5 року; стягувач є також бюджетною організацією, беручи до уваги, що боржник не здійснював належним чином погашення відповідної частини боргу за ухвалою Господарського суду Київської області від 28.01.2015 у справі № 911/4208/13 Господарського суду Київської області, тому суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення.

Таким чином, постанова Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 у справі № 911/4208/13 Господарського суду Київської області підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу колективного підприємства "Санаторій "Перемога" на ухвалу Господарського суду Київської області від 08.09.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 у справі № 911/4208/13 Господарського суду Київської області залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 у справі № 911/4208/13 Господарського суду Київської області залишити без змін.

Головуючий, суддяОвечкін В.Е.
Судді:Корнілова Ж.О.
Чернов Є.В.