РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016Справа №910/29799/15
За позовом: Відкритого акціонерного товариства "Райффайзен Банк "Аваль"

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Західбудінвест Компані Консалтинг"

про стягнення 6 234 157,38 дол. США та 84 928 951,24 грн..

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Сандуляк С.А., довіреність № 212/13-Н від 28.02.13

від відповідача: Пархоменко О.О. від 14.01.15

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому 17.02.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

24.11.2015 Відкрите акціонерне товариство "Райффайзен Банк "Аваль" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західбудінвест Компані Консалтинг" про стягнення 6 234 157,38 дол. США та 84 928 951,24 грн..

Позовні вимоги ограновані тим, що на думку позивача, відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором № 010/14/043 від 304.2007 внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 6 234 157,38 дол. США та 84 928 951,24 грн..

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.11.2015 порушено провадження у справі №910/29799/15, розгляд справи призначено на 16.12.2015.

В судове засідання, призначене на 16.12.2015, з'явились представники сторін та надали документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 16.12.2015 оголошено перерву до 13.01.2016.

В судове засідання призначене на 13.01.2016 представник позивача з'явився та надав заяву про уточнення позовних вимог. Вказана заява обґрунтована тим, що позивачем було здійснено технічну помилку та вказано суму штрафу у розмірі 54 800 917,80 дол. США у гривні.

Відповідно до 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції встановлено, що статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Отже суд розцінює вказану заяву, як заяву про збільшення позовних вимог та здійснює подальший розгляд справи з урахуванням вказаної заяви.

В судове засідання призначене на 13.01.2016 представник відповідача та заявив клопотання про витребування додаткових доказів, а саме деталізований розрахунок заборгованості.

Відповідачем також заявлено клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_3, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Суд розглянувши вказані клопотання 13.01.2016 ухвалою суду відмовив у їх задоволенні , клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи судом задоволено, продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено на 08.02.2016.

08.02.2016 та 10.02.2016 в судових засіданнях оголошувались перерву до 10.02.2016 та 17.02.2016.

В судове засідання, призначене на 17.02.2016, зявились представники сторін та надали пояснення по суті справи.

17.02.2016 судом розглянуто клопотання відповідача, яке подане до суду 08.02.2016, про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Медія-Експерт» .

Враховуючи норму ст.27 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому (п. 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011.).

З урахуванням наведеного, клопотання від 08.022016 судом визнано необґрунтованим, враховуючи, що у зв'язку з прийняттям рішення у даній справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Медія-Експерт» не буде наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Окрім того, в судовому засіданні розглянуто письмове та усне клопотання відповідача про призначення судово-бухгалтерської експертизи для встановлення безспірності заборгованості, в задоволенні якого судом відмовлено, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Суд, враховуючи дійсні обставини справи, характер спірних правовідносин, дійшов висновку, що для вирішення спору у даній справі у суду відсутня потреба у проведенні експертизи у даній справі, а питання які просить поставити позивач на вирішення експертизи не відносяться до предмету спору у даній справі.

З огляду на зазначене, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про призначення у справі експертизи.

Відповідачем 17.02.2016 також заявлено клопотання про колегіальний розгляд справи. Заслухавши думку представників сторін, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаного клопотання з огляду на наступне.

Питання щодо колегіального розгляду справ у судах першої інстанції врегульовано статтею 15 Закону України № 2453-VІ "Про судоустрій України і статус суддів" від 07.07.2010 року. Даною нормою, зокрема, встановлено, що справи у судах першої інстанції розглядаються суддею одноособово або колегією суддів.

Законодавчий припис щодо колегіального розгляду справ у судах першої інстанції кореспондується із частиною 1 статті 4-6 Господарського процесуального кодексу України, згідно вимог якої справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Таким чином питання про необхідність та доцільність призначення колегіального розгляду конкретної справи вирішується судом з урахуванням категорії спору та обґрунтованості клопотання про призначення колегіального розгляду справи, а також з огляду на конкретні обставини, що свідчать про складність кожної конкретної справи.

Розглянувши доводи позивача про призначення колегіального розгляду справи № 910/29799/15 та матеріали вказаної справи не вбачається підстав для задоволення вказаної заяви, виходячи з такого.

Заява про призначення колегіального розгляду справи повинна бути обґрунтованою та мотивованою, повинні бути вказані конкретні обставини, що свідчать про складність конкретної справи або про складність певної категорії спору. Заява також повинна бути підтверджена фактичними обставинами та ґрунтуватися на певних конкретних доказах.

Із поданого клопотання про призначення колегіального розгляду справи вбачається, що заявник не навів жодної конкретної обставини на підтвердження складності справи або складності спору, не надав жодного доказу на підтвердження заяви, не зазначив жодного нормативного обґрунтування, обмежившись при цьому лише безпідставним проханням розглядати справу колегіально.

За наведених обставин справи не вбачається наявність підстав для задоволення заяви про колегіальний розгляд справи, оскільки заява позбавлена фактичного та правового обґрунтування.

Крім того, позивач подав разом з позовною заявою заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просить суд накласти арешт на грошові кошти та майно, що належить відповідачу на праві власності.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Разом з тим, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що грошові кошти, які є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, можуть зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення. При цьому в заяві про вжиття заходів забезпечення позову має міститись мотивований висновок про те, як невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Проаналізувавши вищезазначену заяву та заслухавши пояснення представника позивача, суд визнав заяву позивача такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не обґрунтовано належним чином те, що невжиття заходів до забезпечення позову ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.04.2007 між АТ "Райффайзен Банк Аваль" (надалі - Позивач ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інкрістар" укладено Кредитний договір № 010/14/043 (надалі - "Кредитний договір"), відповідно до якого підприємству було відкрито невідновлювану кредитну лінію з лімітом 7 000 000 доларів США строком до 31.03.2014 із сплатою процентної ставки в розмірі Libor (1 month)+6,18% річних та одноразової комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 0,99% від ліміту кредитної лінії.

Кредитні кошти призначались для часткових розрахунків з ТОВ "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "Актив Плюс" (надалі ТОВ КУА та АПФ "Актив Плюс") за 100% корпоративних прав ТОВ "Західбудінвест Компані Консалтинг".

03.04.2007 за заявкою ТОВ "Інкрістар" № 03/04/07 від 03.04.07 р. АТ "Райффайзен Банк Аваль" кредитні кошти в розмірі 7 000 000 доларів США були надані Позичальнику - проконвертовані за курсом 5,0505 грн. за 1 долар США та зараховані на його поточний рахунок в сумі 35 353 500,00 грн.

Платіжним дорученням № 2 від 03.04.2007 з особового рахунку ТОВ "Інкрістар" № 674 в КРД "Райффайзен Банк Аваль" на рахунок ТОВ КУА та АПФ "Актив Плюс" було перераховано 40 982 510,00 грн. в якості оплати згідно договору купівлі продажу корпоративних прав ТОВ "Західбудінвест Компані Консалтинг" від 03.04.07 р. між ТОВ "Інкрістар" та ТОВ КУА та АПФ "Актив Плюс".

26.07.2007 між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інкрістар" було укладено Додаткову угоду № 010/14/04/165, в якій сторони домовились доповнити Кредитний договір пунктом 3.5 наступного змісту:

« 3.5. При визначенні фактичного значення процентної ставки за цим Договором на кожний календарний рік на підставі ставки Libor для доларів США у відповідності з умовами п. 1.1 цього Договору значення річної ставки Libor для доларів США округлюється до третього знаку після коми, при цьому дане округлення проводиться за математичними правилами».

Сторони домовились, що зазначені умови округлення процентної ставки діють, починаючи з 01.072007 року.

29.09.2008 ТОВ "Інкрістар" ("Первісний боржник") та ТОВ "Західбудінвест Компані Консалтинг" ("Новий боржник") за згодою кредитора - АТ "Райффайзен Банк Аваль" уклали Договір про переведення боргу, відповідно до якого "Первісний боржник" переводить на "Нового боржника" свої зобов'язання, що випливають із Кредитного договору від 03.04.07 р. № 010/14/043, укладеного між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інкрістар".

Сторони визначили, що загальна сума заборгованості по зазначеному Кредитному договору станом на день укладання договору про переведення боргу складає 6 200 000,00 (Шість мільйонів двісті тисяч) доларів США 00 центів, у тому числі:

- основна сума заборгованості - 6 200 000,00 доларів США;

- заборгованість по відсотках - відсутня;

- заборгованість по нарахованих штрафних санкціях - відсутня;

- заборгованість по нарахованій комісійній винагороді - відсутня;

- інша заборгованість - відсутня.

29.09.2008 АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ "Інкрістар" уклали Додаткову угоду № 010/14/04/443 до Кредитного договору № 010/14/043 від 03.04.07 р., відповідно до якої домовились перевести заборгованість по Кредитному договору з ТОВ "Інкрістар" на ТОВ "Західбудінвест Компані Консалтинг" (далі за текстом - "Позичальник") згідно договору про переведення боргу від 29.09.08 р. та внести зміни до преамбули і пунктів 1.1, 3.4, 5.1, 6.1, а також до розділу «Юридичні адреси, реквізити та підписи сторін».

Так, відповідно до пункту 1.1 Позичальнику було відкрито невідновлювану кредитну лінію з лімітом 6 200 000 доларів США строком до 31 березня 2014 року із сплатою процентної ставки в розмірі Libor (1 month)+6,18% річних та одноразової комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 0,99% від ліміту кредитної лінії.

Відповідно до пункту 3.4 забезпеченням Кредитного договору є, зокрема, іпотека належного ТОВ "Західбудінвест Компані Консалтинг" нежилого будинку за адресою: м. Київ, вул. Сурікова, 3, який належить Позичальникові на праві власності.

Також, пунктом 6.1 визначено, що відсотки за кредит Позичальник сплачує щомісячно платіжним дорученням на рахунок Кредитора № 5 не пізніше останнього робочого дня кожного місяця та остаточно при погашенні кредиту, а основна заборгованість за кредитом (позичкова заборгованість) погашається Позичальником на рахунок Кредитора № 5 у відповідності з Графіком погашення кредиту, наведеним в Додатку № 1 (редакція 2 від 29.09.2008 р.)

Між позивачем та відповідачем 30.03.2009, 29.03.2010, 25.06.2010 додатковими угодами до кредитного договору змінювалась процентна ставка та строк погашення кредиту.

28.12.2010 АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Західбудінвест Компані Консалтинг" уклали Додаткову угоду № 010/14/7 до Кредитного договору № 010/14/043 від 03.04.07 р., відповідно до якої заборгованість Позичальника за кредитом збільшена на суму капіталізованих процентів та становить 5 900 000,00 доларів США, змінено розмір процентної ставки, викладено в новій редакції графік погашення Кредиту, встановлено новий розрахунок плати за користування Кредитом на основі процентної ставки в розмірі:

- з 03 квітня 2007 р. по 29 березня 2009 р. - Libor (1 month)+6,18% річних;

- з 30 березня 2009 р. по 31 грудня 2010 р. - 13% річних;

- з 01 січня 2011 р. - 11% річних.

Відповідно до умов Кредитного договору кредитні кошти надані Позичальнику на умовах їх забезпечення, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування.

Кредитним договором встановлено кінцевий термін погашення кредиту Позичальником - 31.03.2014.

Згідно п.7.4. Кредитного договору № 010/14/043 від 03.04.2007 у разі невиконання Позичальником п.6.1, 6.3, 6.4, 6.6, 6.7, 6.8, 6.9 цього Договору, Кредитор має право негайно обмежити надання кредиту за відкритою кредитною лінією або достроково вимагати погашення заборгованості Позичальника за кредитом, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції.

Пунктом 6.1 Кредитного договору № 010/14/043 від 03.04.2007 передбачено, що відсотки за кредит Позичальник сплачує щомісячно платіжним дорученням на рахунок Кредитора № 4 не пізніше останнього робочого дня кожного місяця та остаточно при погашенні кредиту. Основна заборгованість за кредитом (позичкова заборгованість) погашається позичальником на рахунок Кредитора № 4 у відповідності з графіком погашення кредиту.

Відповідач, всупереч вимогам п. 6.1 Кредитного договору, порушив строки погашення основної заборгованості та процентів за кредитом, не зважаючи на поступки Банку в частині надання Позичальнику Кредитних канікул щодо сплати процентів в період з 30.12.2010 по 29.03.2011.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами, позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надавши позичальнику овердрафт (кредит), тоді як позичальник свої зобов'язання, як вбачається із матеріалів справи та розрахунку заборгованості, в частині своєчасної сплати кредитних коштів та відсотків за користування кредитом у розмірах та терміни, передбачені умовами кредитного договору не виконував.

Матеріалами справи підтверджується факт наявності заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 959 677,19 дол. США, докази повернення кредитних коштів в строк до 31.03.2014 включно, відсутні.

Розрахунок відсотків (процентів) за користування кредитом у розмірі 2 274 480,19 дол. США., здійснений позивачем є арифметично вірним.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи те, що розмір невиконаного зобов'язання за договором Кредитний договір № 010/14/043 від 03.04.2007 в частині погашення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, підтверджується матеріалами справи та не спростований відповідачем, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 3 959 677,19 дол. США та відсотків за користування кредитом у розмірі 2 274 480,19 дол. США визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем, також, заявлено до стягнення (у редакції заяви про збільшення позовних вимог) пеню за прострочення сплати кредиту у розмірі 19 506 155,85 грн. та пеню за прострочення сплати відсотків у розмірі 10 621 877,60 грн.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків повернення кредиту та сплати нарахованих процентів за користування кредитом передбачена п. 10.2 договору.

Розрахунок пені за прострочення сплати кредитних коштів та відсотків у є арифметично вірним, а відтак, суд задовольняє позов у цій частині.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача штраф в сум 1 310 486 405, 88 грн.

Пунктом 6. 3 кредитного договору передбачає, що позичальник зобов'язується надавати щоквартально, до 20 числа наступного місяця, бухгалтерський баланс, звіт про фінансові результати та їх використання, та додатково ,за запитом кредитора - і інші матеріали, перевірки забезпечення кредиту і контролю за його використанням і поверненням в тому числі інформацію про рух коштів по основному та додатковим поточним рахункам, інші документи про діяльність підприємства.

Відповідно до п. 10.3 кредитного договору зазначає, що за порушення строків подання документів, передбачених п.6.3 договору, Позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,05 % від суми наданого кредиту за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Західбудінвест Компані Консалтинг" (03164, м. Київ, вулиця Підлісна, будинок 1, ідентифікаційний код 33640659) на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" (01011, м. Київ, вул. Лєскова, будинок 9, ідентифікаційний код 14305909) заборгованість за тілом кредиту 3 959 677, 19 дол. США, за відсотками 2 274 480, 19 дол. США, пеня за тілом кредиту 19 506 155, 85 грн., пеня за відсотками 10 621 877, 60 грн, штраф - 1 310 486 405, 88 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 182 700, 00 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 24.02.2016.

Суддя М.О. Лиськов