ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р.Справа № 922/6618/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гірничі машини", м. Донецьк
до Державного підприємства "Орджонікідзевугілля", м. Харків
про стягнення 4987341,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. від 23.10.2015 року

відповідача - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про стягнення з відповідача 4987341,00 грн. за договором про закупівлю товарів за державні кошти № 01-12/887Гпт від 06 листопада 2010 року.

Враховуючи, що заяв та клопотань представниками сторін не заявлено, суд починає розгляд справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні та у наданому письмовому обґрунтуванні позовних вимог підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з*явився, відзив на позовну заяву та документи на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі суду не надав.

Разом з цим, 08 лютого 2016 року до суду повернулася копія судової ухвали про порушення провадження у справі № 922/6618/15 з поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Судом на вказану у позовній заяві адресу відповідача - Державного підприємства "Орджонікідзевугілля": 61145, м. Харків, вул. Космічна, буд. 21 надсилались процесуальні документи, а позивачем - позовна заява.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Таким чином, суд вважає, що відповідач - Державне підприємство "Орджонікідзевугілля" належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статтею 4-3 та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, судом встановлено наступне.

06 листопада 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гірничі машини" (позивачем, учасником) та Державним підприємством "Орджонікідзевугілля" (відповідачем, замовником) було укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти № 01-12/887Гпт.

Згідно пункту 1.1 договору позивач зобов'язався поставити відповідачу до кінця 2012 року машини та устаткування для добувної промисловості, а відповідач зобов'язався прийняти і сплатити за них узгоджену суму.

На виконання умов договору, беручи до уваги сплив встановленого строку для поставки (31 грудня 2012 року), незважаючи на відсутність передплати відповідачем, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гірничі машини" здійснило поставку устаткування (шахтні вагонетки типу ВГ-3,3-900мм і ВГ-1,6-600мм) загальною вартістю 4987341,00 грн. в тому числі ПДВ. Поставка устаткування здійснювалось по наступним документам: накладна №2815912К від 28 грудня 2012 року, згідно довіреності №299 від 27 грудня 2012 року і рахунку-фактури №2815912К від 28 грудня 2012 року на суму 329901,00 грн.; накладна №2815812К від 28 грудня 2012 року, згідно довіреності №302 від 27 грудня 2012 року і ра хунку-фактури №2815812К від 28 грудня 2012 року на суму 507540,00 грн.; накладна №2815712К від 28 грудня 2012 року, згідно довіреності №298 від 27 грудня 2012 року і рахунку-фактури №2815712К від 28 грудня 2012 року на суму 930150,00 грн.; накладна №2815612К від 28 грудня 2012 року, згідно довіреності №297 від 27 грудня 2012 року і рахунку-фактури №2815612К від 28 грудня 2012 року на суму 930150,00 грн.; накладна №2815512К від 28 грудня 2012 року, згідно довіреності №301 від 27 грудня 2012 року і рахунку-фактури №2815512К від 28 грудня 2012 року на суму 930150,00 грн.; накладна №2815412К від 28 грудня 2012 року, згідно довіреності №300 від 27 грудня 2012 року і рахунку-фактури №2815412К від 28 грудня 2012 року на суму 1359450,00 грн.

Поставка товару здійснювалась на умовах DDP (місто поставки - склад замовника) - відповідно за правилами Інкотермс-2010.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом попередньої в розмірі 100% вартості товару в строк до 31 грудня 2012 року.

З метою оплати товару позивачем разом з устаткуванням було пред'явлено наступні рахунки для оплати, які не було оплачено: №2812012К від 28 грудня 2012 року на суму 1649087,00 грн.; №2812912К від 28 грудня 2012 року на суму 18376935,00 грн.; №2813012К від 28 грудня 2012 року на суму 3487770,00 грн.; №2813112К від 28 грудня 2012 року на суму 819910,00 грн.; №2813212К від 28 грудня 2012 року суму 4606022,00 грн.; №2813312К від 28 грудня 2012 року на суму 33800,00 грн.; №2813412К від 28 грудня 2012 роу на суму 2934965,00 грн.; №2813512К від 28 грудня 2012 року на суму 1513100,00 грн.; 2813612К від 28 грудня 2012 року на суму 301144,00 грн.; №2813712К від 28 грудня 2012 року на суму 71022000,00 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що товар було прийнято без будь-яких зауважень по якості та кількості, накладні підписані уповноваженими представниками Державного підприємства "Орджонікідзевугілля", які діяли на підставі доручень на отримання МЦ, виданих керівництвом.

Не зважаючи на отримання товару в повному обсязі, відповідачем не було виконано зобов'язань по оплаті, у зв'язку з чим у Державного підприємства "Орджонікідзевугілля" виникла заборгованість перед позивачем в сумі 4987341,00 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються заповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дії сторін (передача позивачем товару відповідачу за видатковими накладними, прийняття товару відповідачем) свідчать про виникнення між сторонами правовідносин поставки.

За приписами статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару; договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Таким чином, дослідивши умови договору № 01-12/887Гпт від 06 листопада 2010 року, на підставі якого виникло первісне грошове зобовязання, суд вважає, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу та до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов'язання, а також положення параграфу 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статтей 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у разі задоволення позовних вимог, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 525, 526, 530, 628, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Орджонікідзевугілля" (61145, м. Харків, вул. Космічна, буд. 21, розрахунковий рахунок 5001 в ПАТ КБ "НАДРА", м. Київ, МФО 380764, ідентифікаційний код 32276912) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гірничі машини" (юридична адреса: 83047, м. Донецьк, вул. Елеваторна, 1, адреса для кореспонденції: 01015, м. Київ, а/с № 79, розрахунковий рахунок 9048 в ПАТ "ПУМБ", МФО 334851, розрахунковий рахунок 0198 в АТ "СБЕРБАНК РОССИИ", МФО 320627, код ЄДРПОУ 30202,00 грн. за договором про закупівлю товарів за державні кошти № 01-12/887Гпт від 06 листопада 2010 року та 74810,12 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_2