ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Справа №909/843/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Кравчук Н.М.,

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції)

від відповідача (скаржника) не зявився

від третьої особи не зявився

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Нат Сервіс», б/н від 25 листопада 2015 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.10.2015 року (підписане 12.10.2015 року), суддя Фанда О.М.

у справі №909/843/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк», м. Київ

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Нат Сервіс», м. Івано-Франківськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Прядко», м. Ірпінь Київської області

про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки

в с т а н о в и в :

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 07.10.2015 року по справі №909/843/15 задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Нат Сервіс» про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд вирішив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №991-290512/І, посвідчений 29.05.2012 року приватним нотаріусом КМПО ОСОБА_3 та зареєстрованим в реєстрі за №896, а саме: комплекс загальною площею 1239,0 кв. м., який складається з будівлі під літерою "А" площею 377,6 кв. м., будівлі під літерою "Б" площею 753,0 кв. м., котельні під літерою "В" площею 108,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с. Велятино, Поточок урочище, буд.б/н, що належить ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Нат Сервіс», шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною у розмірі 5663779 грн. для задоволення грошових вимог Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» за кредитним договором №569-100512 від 10.05.2012 року (із змінами та доповненнями) в сумі 38844421,54 грн. (з яких: 22800000 грн. заборгованість за кредитом, 9857095,90 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 4347616,44 грн. пені по кредиту, 1839709,20 грн. пені по процентах) та перерахувати кошти, які будуть отримані внаслідок звернення стягнення на вказане майно на користь Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк».

Рішення суду мотивоване тим, що заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором №569-100512 від 10.05.2012 року підставна обґрунтована та підтверджена матеріалами справи, поряд з тим, зважаючи на положення ст.ст.33, 35, 39 ЗУ «Про іпотеку», суд вирішив в рахунок погашення боргу відповідача звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №991-290512/І посвідченим 29.05.2012 року, яким забезпечувалось виконання відповідачем кредитного договору.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Нат Сервіс» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.10.2015 року по справі №909/843/15 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити частково (з урахуванням доповнень до апеляційної скарги (б/н від 27.01.2016 року). Зокрема, зазначає, що судом помилково присуджено до стягнення проценти за період з 17.11.2014 року по 30.06.2015 року, не врахувавши, що постановою правління Національного банку України №725 від 17.11.2014 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» відкликано банківську ліцензію ПАТ Європейський газовий банк, у звязку з чим, враховуючи положення ч.9 ст.17 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», безпідставним є нарахування процентів після відкликання банківської ліцензії. До письмових доповнень до апеляційної скарги (б/н від 27.01.2016 року) скаржник долучив свій розрахунок процентів за користування кредитом, що становить 3766684,94 грн. з урахуванням відкликання 17.11.2014 року банківської ліцензії. Поряд з тим, скаржник зазначає про безпідставність нарахування пені на проценти, що нараховані в період після відкликання банківської ліцензії. Одночасно стверджує про нарахування пені за період, що перевищує передбачений ч.6 ст.232 ГК України строк. Крім того, апелянт вважає помилковим висновок суду про початкову ціну предмета іпотеки, яка у відповідності до наявного у матеріалах справи висновку, становить 5663779 грн., посилаючись при цьому на ч.1 п.23 Методики оцінки майна, затвердженої постановою КМУ №1891 від 10.12.2003 року, якою передбачено, що висновок про вартість майна дійсний протягом шестимісячного строку від дати його затвердження. Зважаючи на наведене, скаржник вважає безпідставною відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи з метою зясування вартості майна, що є предметом іпотеки.

Ухвалою суду від 27.01.2016 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 15.02.2016 року, судове засідання ухвалено провести в режимі відеоконференції на підставі ст.74-1 ГПК України за клопотанням позивача. Крім того, вказаною ухвалою відстрочено скаржнику сплату судового збору за подання апеляційної скарги до прийняття рішення у даній справі.

Представник позивача в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.10.2015 року по справі №909/843/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 12.02.2016 року). Зокрема, зазначав, що законодавством не передбачено припинення зобовязання у звязку з відкликанням або припиненням дії ліцензії банку (кредитора у зобовязанні), з огляду на що, вважає правомірним нарахування відповідачу відсотків за період після відкликання банківської ліцензії. Поряд з тим, вважає безпідставними доводи скаржника про необхідність призначення експертизи для встановлення вартості предмета іпотеки, вважає, що наведене лише призведе до безпідставного затягування судового процесу, разом з тим, посилається на наявний у матеріалах справи звіт з оцінки вартості майна, що є предметом іпотеки.

Представники відповідача (скаржника) та третьої особи в судове засідання повторно не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення ухвали суду від 27.01.2016 року (арк. арк. справи 234, 235). Слід зазначити, що у попереднє судове засідання представники скаржника та третьої особи також не зявились, а розгляд апеляційної скарги за клопотанням скаржника було відкладено на 15.02.2016 року.

Оскільки явка представників відповідача (скаржника) та третьої особи не визнавалась обовязковою, з огляду на належне повідомлення останніх про судове засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача (в режимі відеоконференції), розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 10 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» (в тексті договору банк) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Прядко» (в тексті договору позичальник) укладено кредитний договір №569-100512, відповідно до умов якого (з урахуванням подальших змін та доповнень) банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом 22800000 грн. (п.1.1).

Зміни у зазначений вище кредитний договір вносились за згодою сторін на підставі відповідних договорів про внесення змін (від 29.05.2012 року, 25.12.2012 року, 22.03.2013 року, 30.04.2013 року, 21.03.2014 року, 05.06.2014 року).

Відповідно до п.1.3 кредитного договору (з урахуванням договорів про внесення змін до кредитного договору) кредит надавався на строк з 10.05.2012 року до 23.03.2015 року.

За користування кредитними коштами у межах встановленого в п.1.3 строку кредитування процентна ставка встановлюється в рік 30% річних, а понад строк 60% (п.п.1.4.1, 1.4.2 кредитного договору).

Пунктом 3.3.9 кредитного договору передбачено, зокрема, обов'язок позичальника повернути банку кредит у повному обсязі, сплатити комісії та проценти за користування кредитом, а також штрафні санкції, відшкодувати збитки банку у разі їх виникнення згідно умов договору та чинного законодавства.

Можливість укладення, з метою забезпечення зобовязань за кредитним договором, договорів застави майна, поруки, іпотеки та інших договорів, передбачено пунктом 2.1 кредитного договору.

В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором №569-100512 від 10.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» (в тексті договору іпотекодержатель) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «НАТ Сервіс» (в тексті договору іпотекодавець) укладено договір іпотеки від 29 травня 2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №896.

Відповідно до п.1.1 договору іпотеки останній забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №569-100512 від 10.05.2012 року, за умовами якого іпотекодержатель надає боржнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом 22800000 грн. на визначених кредитним договором умовах.

Предметом іпотеки, згідно з п.1.3 договору іпотеки, є комплекс, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с. Велятино, Поточок урочище, будинок б/н, загальною площею 1239,0 кв. м., який складається з: будівлі під літерою "А" площею 377,6 кв. м., будівлі під літерою "Б" площею 753,0 кв. м., котельні під літерою "В" площею 108,4 кв. м. та належить іпотекодавцю на підставі рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15 травня 2008 року по справі №9/48, право власності на який зареєстровано Хустським державним підприємством технічної інвентаризації 04.08.2008 року (номер витягу 19761650).

Згідно з п.1.6 договору іпотеки станом на дату укладання цього договору сторони встановили загальну заставну вартість предмета іпотеки в розмірі 9869938 грн.

У п.3.1.2 договору іпотеки сторони погодили, що у випадку невиконання або часткового невиконання іпотекодавцем зобовязань за цим договором або боржником за кредитним договором (в тому числі і по сплаті будь-яких платежів, які повинні бути здійсненні відповідно до кредитного договору) іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 5.2 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобовязання у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання зобовязань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту або при несплаті чи частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів; або при несплаті чи частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій).

Відповідно до п.3.2.7 кредитного договору у разі невиконання зобов'язань позичальником банк має право здійснити погашення заборгованості за договором шляхом звернення стягнення на предмет застави згідно умов договору про заставу.

Судом встановлено, що на виконання умов кредитного договору банк (позивач у справі) в якості надання позичальнику (третій особі у справі) кредиту перерахував на рахунок останнього грошові кошти в загальному розмірі 22800000 грн., що свідчить про належне виконання банком умов кредитного договору, проте, позичальник ТзОВ «Прядко» свої зобовязання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не виконав.

Враховуючи наведене, банк звернувся до позичальника з вимогою (вих.№2305-6.1-20 від 08.08.2014 року) щодо погашення заборгованості. Поряд з тим, банк звернувся з вимогою (№2289-6.1-20 від 08.08.2014 року) також і до іпотекодавця щодо погашення заборгованості позичальника за кредитним договором №569-100512 від 10.05.2012 року.

Однак, вказані вимоги кредитора залишилась без виконання, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №569-100512 від 10.05.2012 року в розмірі 38844421,54 грн. (з яких: 22800000 грн. заборгованість за кредитом, 9857095,90 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 4347616,44 грн. пені по кредиту, 1839709,20 грн. пені по процентах), шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, а згідно з ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не допускається.

В силу положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ст.1049 ЦК України), а відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, а скаржником не доведено протилежного, неналежне виконання позичальником зобов'язання щодо сплати процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим в останнього перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті процентів в розмірі 1724054,80 грн. (станом на 08.08.2014 року).

Відповідно до ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

У п.5.1 кредитного договору сторони погодили, що у випадку порушення позичальником зобов'язань за договором, банк має право відмовитись від виконання своїх зобов'язань та/або розірвати цей договір, при цьому позичальник зобов'язаний відшкодувати банку завдані збитки, погасити кредит, сплативши проценти, комісії, а також сплатити штрафні санкції, пеню та інші витрати, понесені банком за договором.

Враховуючи невиконання позичальником умов кредитного договору та неповернення кредиту, а також відсотків за користування кредитом, станом на 17.07.2015 року, заборгованість третьої особи за кредитним договором №569-100512 від 10.05.2012 року становила 38844421,54 грн. з яких: 22800000 грн. заборгованість за кредитом, 9857095,90 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 4347616,44 грн. пені по кредиту та 1839709,20 грн. пені по процентах. Зазначена заборгованість третьою особою та/або відповідачем не погашена, доказів протилежного матеріали справи не містять.

В апеляційній скарзі (з урахуванням доповнень до неї від 27.01.2016 року) скаржник не погоджується з розміром процентів, нарахованих в тому числі і за період з 17.11.2014 року по 30.06.2015 року, тобто після відкликання банківської ліцензії ПАТ «Європейський газовий банк», з огляду на що, вважає правомірним нарахування відсотків за користування кредитом лише в розмірі 3766684,94 грн.

З приводу наведеного колегія суддів зазначає наступне.

17 листопада 2014 року постановою Правління Національного банку України №725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію ПАТ «Єврогазбанк».

На момент відкликання банківської ліцензії ПАТ «Єврогазбанк» діяв Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції від 04.07.2014 року.

Відповідно до п.п.4, 4 1 ч.2 ст.46 вказаного закону (у редакції від 04.07.2014 року) з дня призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

У вказаній статті передбачено припинення нарахування, зокрема, відсотків за всіма видами заборгованості саме банку, відтак, зазначена норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин щодо заборгованості третьої особи як позичальника за кредитним договором.

Аналізуючи положення законодавства України, яке було чинним на момент відкликання банківської ліцензії ПАТ «Єврогазбанк», та яке регулює спірні відносини, відсутні підстави вважати, що по кредитних договорах, за якими існує заборгованість у позичальників перед банком (банківську ліцензію якого відкликано) нарахування процентів та пені припиняється у звязку з прийняттям постанови НБУ про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора.

Слід також зазначити, що, припинення зобовязання передбачено лише у випадках, встановлених статтями 598, 599 ЦК України, на вимогу однієї із сторін і на підставах, встановлених договором або законом, а також виконанням, проведеним належним чином. Поряд з тим, умови кредитного договору №569-100512 від 10.05.2012 року не містять підстави припинення нарахування відсотків інакше, ніж у зв'язку з повним погашенням заборгованості по кредиту.

Враховуючи наведене, доводи скаржника про неправомірність нарахування банком відсотків в тому числі за період після відкликання банківської ліцензії ПАТ «Єврогазбанк» є безпідставними та необґрунтованими. При цьому, посилання апелянта на ч.9 ст.17 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» не спростовує висновків суду про можливість нарахування процентів після відкликання банківської ліцензії.

Доводи ж скаржника про нарахування пені за період більший ніж передбачений ч.6 ст.232 ГК України спростовуються пунктом 5.2 кредитного договору №569-100512 від 10.05.2012 року, у якому сторони погодили, що нарахування пені за прострочення виконання зобовязання (повернення кредиту та/або сплата процентів за користування кредитом) припиняється через один рік від дня коли зобовязання мало бути виконано.

З огляду на все наведене вище, колегія суддів встановила існування заборгованості третьої особи перед ПАТ «Єврогазбанк» за кредитним договором №569-100512 від 10.05.2012 року в загальному розмірі 38844421,54 грн., з яких: 22800000 грн. заборгованість за кредитом, 9857095,90 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 4347616,44 грн. пені по кредиту, 1839709,20 грн. пені по процентах.

У відповідності до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України).

Згідно з ст.1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким, іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем є іпотекодавцем, яким може бути сам боржник або майновий поручитель.

Відповідно до ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У пункті 3.1.2 договору іпотеки сторони погодили, що у випадку невиконання або часткового невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим договором або боржником за кредитним договором (в тому числі і по сплаті будь-яких платежів, які повинні бути здійснені відповідно до кредитного договору) іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до розділу 5 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування витрат на утримання заставленого майна, витрат пов'язаних з пред'явленням вимоги за кредитним договором і зверненням стягнення на предмет іпотеки, реалізацією предмета іпотеки, відшкодування збитків, завданих порушенням кредитного договору та/або умов даного договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (п.5.4 договору іпотеки).

Відповідно до п.5.5.1 договору іпотеки у випадку невиконання письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов'язань іпотекодавцем або боржником за кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, така вимога іпотекодержателя задовольняється за рахунок предмета іпотеки, за вибором іпотекодержателя, у порядку, що передбачений ст.37 ЗУ «Про іпотеку» шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, або ст.38 ЗУ «Про іпотеку» - шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі покупцеві.

У матеріалах справи міститься вимога №2289-6.1-20 від 08.08.2014 року, з якою банк звернувся до відповідача щодо погашення заборгованості третьої особи за кредитним договором.

У разі невиконання іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомлені, про яке йдеться в п.5.5.1 договору іпотеки, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки (п.5.1 договору іпотеки).

Частиною 1 ст.39 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч.6 ст.38 ЗУ «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Згідно з п.1.6 договору іпотеки за домовленістю сторін станом на дату укладання договору іпотеки загальна заставна вартість предмета іпотеки складала 9869938 грн.

Поряд з тим, у матеріалах справи міститься звіт про оцінку майна від 06.03.2015 року, що виконаний ЗАТ «Консалтингюрсервіс» (сертифікат №17007/14 від 07 жовтня 2014 року; строк дії сертифіката з 07.10.2014 року по 07.10.2017 року), відповідно до якого ринкова вартість заставного майна, а саме: комплексу площею 1239 кв. м, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с. Велятино, Поточок урочище становить 5663779 грн.

У апеляційній скарзі скаржник заперечує таку вартість предмета іпотеки, однак, слід зазначити, що останнім не подано суду будь-яких доказів, які б свідчили про іншу, ніж зазначену з звіті вартість заставного майна. При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відхилено клопотання відповідача про призначення експертизи з метою встановлення ринкової вартості спірного майна, оскільки, призначення експертизи в даному випадку призвело б до тривалого затягування розгляду справи. Більше того, за твердженнями позивача, затягування судового процесу відповідачем підтверджується фактом не оплати вартості призначених судом експертиз у інших подібних справах (зокрема, у справах №914/1632/15 та №909/529/15). Колегія суддів звертає увагу, що відповідач не позбавлений права подати суду докази, які б свідчили про іншу вартість спірного майна, однак, таких матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правомірним зазначення в резолютивній частині рішення місцевого господарського суду вартості заставного майна, виходячи з даних звіту про оцінку майна від 06.03.2015 року, виконаного ЗАТ «Консалтингюрсервіс». Слід зазначити, що вказана оцінка майна проведена станом на 06.03.2015 року була чинною на момент звернення позивача з даним позовом до суду першої інстанції (27.07.2015 року).

З огляду на все наведене вище, враховуючи наявність заборгованості третьої особи перед позивачем за кредитним договором №569-100512 від 10.05.2012 року в загальному розмірі 38844421,54 грн., колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від №991-290512/1 від 29.05.2012 року в рахунок погашення заборгованості третьої особи за наведеним вище кредитним договором.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України, кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Скаржником протилежного не доведено.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

При прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними.

Рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Щодо судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою суду від 27.01.2016 року, серед іншого, скаржнику ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Нат Сервіс» на підставі ст.8 ЗУ «Про судовий збір» відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.10.2015 року по справі №909/843/15 до прийняття рішення в даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції від 01.09.2015 року) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п.п.4 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції від 01.09.2015 року) ставка судового збору за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Разом з тим, відповідно до п.п.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» передбачалось, що розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2015 року становив 1218 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з скаржника ТзОВ «Нат Сервіс» в доход Державного бюджету України судовий збір в розмірі 80388 грн. (110% від 73080 грн.) за подання та розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.10.2015 року по справі №909/843/15.

Керуючись ст.ст.49, 101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.10.2015 року по справі №909/843/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Нат Сервіс» без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Нат Сервіс» (76019, м. Івано-Франківськ, вул. Військових Ветеранів, 10, ) в доход Державного бюджету України 80388 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

На виконання постанови місцевому господарському суду видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №909/843/15 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Повну постанову складено 18.02.2016 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_4