УХВАЛА

19.02.2016Справа № 910/384/13

За заявою публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню

у справі № 910/384/13

За позовом: Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до: публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про: стягнення грошових коштів

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники сторін:

Від позивача: Смакота Н.І. - представник за довіреністю

Від відповідача (заявника): Кравчик С.М. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.02.2013 року у справі № 910/384/13 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" грошові кошти: пені - 56 525,19 грн., втрат від інфляції - 26 932,49 грн., 3% річних - 10 944,73 грн. та судові витрати - 1 888,05 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.04.2014 року рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2013 у справі №910/384/13 скасовано. Прийняте нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.06.2014 року у справі № 910/384/13 постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.04.2014 р. у справі № 910/384/13 скасовано, рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2013 р. у справі № 910/384/13 залишено в силі.

На виконання рішення суду 07.07.2014 року видано відповідний наказ.

30.09.2015 року до Господарського суду м. Києва надійшла заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №910/384/13 за позовом Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення грошових коштів.

Вказана заява мотивована тим, що 06.06.2015 набрав чинності Закон України від 14.05.2015 № 423-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - Закон), згідно якого заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості. Заявник вказує, що протягом червня - липня 2015 року КИЇВЕНЕРГО здійснено погашення заборгованості за спожитий до 01.01.2014 року природний газ за вказаними договорами 2013 року, у зв'язку з чим заборгованість відсутня. Отже, у зв'язку з виконанням Київенерго вищезазначених вимог закону, зобов'язання ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" з оплати 94 402,41 грн, які підлягали стягненню за судовим рішенням №910/384/13 від 28.02.2013 року, припинилися на підставах, встановлених законом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 р. вищевказану заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду.

В судових засіданнях 13.10.15р., 30.10.15р., 14.12.15 року оголошувалася перерва.

У судове засідання 19.02.2016 з'явились представники заявника (боржника) та стягувача та надали пояснення по суті заяви.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин заяви в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що заява Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про визнання таким, що не підлягає виконанню, наказу про примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 2, 4 статті 117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

06.06.2015 набрав чинності Закон України № 423-VIII від 14.05.2015 "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"". Цим законом було внесено зміни до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу". Зокрема, статтю 18 вищевказаного законодавчого акту доповнено частиною 13 наступного змісту:

"Заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обов'язки сторін.

Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України.".

Виходячи із системного аналізу частини 13 статті 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" предметом його регулювання є заборгованість (а відтак, і штрафні санкції нараховані на неї), що залишилась не погашеною на день набрання чинності цим законом - 06.06.2015, за природний газ, спожитий в період з 01.01.2014 до 31.12.2014; та заборгованість за природний газ, спожитий до 01.01.2014, яка була сплачена у період з 06.06.2015 до 06.09.2015.

При цьому, відповідно до наведених норм статті 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" списання сум пені, штрафних та фінансових санкцій є одним з елементів процедури реструктуризації заборгованості за природний газ, спожитий у 2014 році на підставі відповідного типового договору про реструктуризацію заборгованості, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України, та не розглядається як самостійна підстава для списання сум пені, штрафних та фінансових санкцій поза вказаною процедурою реструктуризації.

Я вбачається з матеріалів справи, відповідачем не додержана вказана процедура, а списання заборгованості здійснене ним в одностороннього порядку на підставі власного протоколу засідання комісії №1 від 31.07.2015.

Крім того, основна заборгованість за спірним договором купівлі-продажу природного газу, станом на 06.06.2015 за природний газ, спожитий до 01.01.2014, не обліковувалась що, в свою чергу, унеможливлює застосування до спірних правовідносин Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в частині списання пені, штрафних та фінансових санкцій.

Посилання заявника на правомірність застосування до спірних правовідносин Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на підставі наявності станом на 06.06.2015 загальної заборгованості в обліку позивача та відповідача за природний газ, спожитий до 01.01.2014 за договорами № 13/3409-БО-41 від 28.12.2012 (2013 рік), № 13/3410-БО-41 від 28.12.2012 (2013 рік) та № 13/3411-БО-41 від 28.12.2012 (2013 рік), яка була сплачена протягом червня - липня 2015 року є необґрунтованими та такими, що суперечать змісту пункту 13 статті 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" в редакції Закону України № 423-VIII від 14.05.2015.

Що стосується 3 % річних, колегія погоджується з висновком апеляційного господарського суду стосовно того, що Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу" не визначено списання 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки ці нарахування не є ані штрафними, ані фінансовими санкціями, а є компенсацією кредитору за збитки, понесені внаслідок знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за період прострочення платежу.

3 % річних та інфляційні нарахування не є санкціями, а є частиною грошового зобов'язання та виступають специфічним способом відшкодування мінімального розміру реальних збитків, що є неминучими у разі прострочення грошового зобов'язання та стягуються незалежно від вини боржника.

Про компенсаційний характер нарахувань, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, неодноразово вказував Верховний Суд України, який зазначив, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника (постанова Верховний Суд України від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12).

Посилання скаржника на віднесення 3% річних до фінансових санкцій на підставі Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу-учасників Державного концерну "Укроборонопром" та забезпечення їх стабільного розвитку" є безпідставним, оскільки зазначений нормативно-правовий акт регулює інші правовідносини та є спеціальним, оскільки стосується заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу-учасників Державного концерну "Укроборонопром".

Також суд не приймає до уваги, як безпідставні, доводи відповідача про віднесення 3% річних до фінансових санкцій на підставі Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", оскільки зазначений нормативно-правовий акт припинив свою дію з 01.07.2012 у зв'язку з закінченням строку його дії, а також стосувався заборгованості за природний газ, що обліковувалася станом на 1 січня 2010 року і не була сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

З огляду на вищевикладене суд прийшов до висновку, що заява Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про визнання таким, що не підлягає виконанню, наказу про примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/384/13, виданого 07.07.2014, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом враховано рекомендації, викладені у пункті 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" стосовно того, що якщо у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 86, ст. 117 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити публічному акціонерному товариству "Київенерго" в задоволенні заяви про визнання таким, що не підлягає виконанню, наказу про примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/384/13, виданого 07.07.2014

Суддя Л.М. Шкурдова