РІШЕННЯ

18.02.2016Справа №910/31593/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/31593/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коріс «АМ», смт. Стеблів,

до публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», м. Київ, в особі Черкаського центрального відділення публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», м. Черкаси,

про стягнення 1 279 100 грн.,

за участю представників:

позивача -Грачов О.А. (довіреність від 17.11.2015 № б/н);

відповідача - Донченко Т.Г. (довіреність від 14.01.2016 № 12).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коріс «АМ» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі Черкаського центрального відділення публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (далі - Банк) про розірвання договору банківського рахунку від 25.01.2010 № 90140/01-10 (далі - Договір) та стягнення грошових коштів у сумі 50 000 євро, що еквівалентно 1 279 100 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 порушено провадження у справі; призначено судовий розгляд на 26.01.2016.

12.01.2016 відповідач подав суду відзив на позовну заяву.

25.01.2016 позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою повноважного представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 розгляд справи було відкладено на 09.02.2016, у зв'язку з неявкою представників сторін та задоволенням клопотання позивача про відкладення.

05.02.2016 позивач подав суду документи для долучення до матеріалів справи та письмові пояснення на виконання вимог ухвал суду.

09.02.2016 представник позивача подав клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 розгляд справи було відкладено на 18.02.2016, у зв'язку з неявкою представників відповідача; продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів.

16.02.2016 позивач подав суду письмові пояснення, в яких вказав, що не подав до Банку жодних кредиторських вимог, а банківська ліцензія не відкликана та процедура ліквідації відповідача не розпочата.

18.02.2016 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на тимчасову адміністрацію та наголосив на тому, що позивач не позбавлений права захистити свої права в порядку Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

У судовому засіданні 18.02.2016 представник позивача надав пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору; проти задоволення позову заперечував.

У судовому засіданні 18.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

25.01.2010 Банком і Товариством (клієнт) укладено Договір, за умовами якого:

- Банк відкриває клієнту поточні рахунки № 0001 в гривнях та здійснює їх обслуговування, відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та внутрішніх документів Банку (пункт 1.1 Договору);

- Банк зобов'язується, зокрема: забезпечувати своєчасне зарахування коштів на рахунок клієнта; своєчасно здійснювати розрахункові операції за розрахунковими документами (пункт 2.3 Договору);

- Договір укладений на шість місяців і набирає чинності з дня відкриття рахунку (пункт 8.1 Договору);

- строк дії Договору вважається продовженим ще на шість місяців у разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про його припинення. Зазначена заява направляється за 20 днів до закінчення строку дії Договору (пункт 8.2 Договору);

- сторона, що одержала пропозиції щодо дострокового розірвання Договору повинна відповісти другій стороні не пізніше 30 днів з дня відправлення пропозиції (пункт 10.1 Договору).

Частинами першою-третьою статті 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно з частиною статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Товариство подало Банку платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах від 21.09.2015 № 12, яке одержано відповідачем 24.09.2015.

Вказане платіжне доручення Банк не виконав, грошові кошти на визначений позивачем рахунок не перерахував.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до пунктів 1.30, 1.35 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжне доручення - це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача; розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами виконати платіжне доручення, закрити рахунок та розірвати Договір (від 19.10.2015 № 445; від 28.10.2015 № 457; від 18.11.2015 № 496).

Банк залишив вказані звернення без відповіді та належного реагування.

Позивач просить суд розірвати Договір та стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 50 000 євро, що еквівалентно 1 279 100 грн. (залишок грошових коштів на рахунку).

Суд дійшов висновку про задоволення вимоги щодо розірвання Договору, виходячи з такого.

Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін.

Згідно зі статтею 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частиною першою статті 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Судом встановлено, що Товариство звернулося із заявою про розірвання Договору, яка є підставою для його розірвання.

Отже, вимоги про розірвання Договору є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що ж до стягнення грошових коштів у сумі 1 279 100 грн., то слід вказати таке.

Позивач невірно обрав спосіб захисту, оскільки просить суд стягнути грошові кошти саме з відповідача.

Разом з тим, у даному випадку Товариство має право на заявлення, зокрема, вимоги щодо зобов'язання Банку виконати платіжне доручення від 21.09.2015 № 12 або зобов'язання Банку видати залишок грошових коштів з рахунку чи перерахувати з рахунку, який закривається, на інший рахунок визначений Товариством.

Суд не має права виходити за межі позовних вимог в порядку пункту 2 статті 83 ГПК України, оскільки відсутнє відповідне клопотання позивача.

Отже, позовна вимога про стягнення грошових коштів з Банку не підлягає задоволенню.

Крім того, судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 24.12.2015 № 934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.12.2015 № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» на три місяці з 25 грудня 2015 року до 24 березня 2016 року включно.

Пунктом 16 статті 2 Закону визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону, який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 1 частини п'ятої статті 36 Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банків.

Відповідно до статті 2 Закону кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

На підставі положень ЦК України, Закону та Закону України «Про банки і банківську діяльність» між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі Договору, які носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами на якого поширюється обмеження, встановлені пунктом 1 частини п'ятої статті 36 Закону.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі №910/9232/14.

Відповідно до частини п'ятої статті 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Оскільки станом на момент винесення рішення у даній справі в установі відповідача було запроваджено тимчасову адміністрацію, то виконання операції з перерахування грошових коштів обмежується повноваженнями Банку, передбаченими пунктом 1 частини п'ятої статті 36 Закону.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

При цьому, суд роз'яснює позивачу про право (необхідність) заявити Фонду про свої вимоги до Банку на суму, яка наявна на банківських рахунках.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Розірвати договір банківського рахунку від 25.01.2010 №90140/01-10, укладеного товариством з обмеженою відповідальністю «Коріс «АМ» (19451, Черкаська область, Корсунь-Шевченківський район, смт Стеблів, вул. Чіковані, 26; адреса для листування 04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, 10-А; ідентифікаційний код: 33827909) та публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (04053, м. Київ, вул. Вознесенський узвіз, 10-А (колишня назва вул. Смирнова-Ласточкіна); ідентифікаційний код 05839888).

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (04053, м. Київ, вул. Вознесенський узвіз, 10-А (колишня назва вул. Смирнова-Ласточкіна); ідентифікаційний код 05839888) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коріс «АМ» (19451, Черкаська область, Корсунь-Шевченківський район, смт Стеблів, вул. Чіковані, 26; адреса для листування 04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, 10-А; ідентифікаційний код: 33827909) 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. судового збору.

4. У задоволенні решти позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 23.02.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук