РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016Справа №910/31938/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДК БУДКОМСЕРВІС"

до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання рішення недійсним

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Канайло В.В.;

від відповідача: Клюсова Т.М.;

вільний слухач: ОСОБА_1.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДК БУДКОМСЕРВІС" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі-відповідач або Комітет) про визнання недійсним рішення № 128/01-р/к у справі № 117-01/07.15 від 10.09.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюване рішення Комітету № 128/01-р/к є таким, що не відповідає дійсним обставинам справи та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.01.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи. Зокрема, зобов'язано Київське міське територіальне відділення Антимонопольного комітету України надати суду у строк до 05.01.2016 належним чином засвідчені копії матеріалів справи № 117-01/07.15 "Про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".

30.12.2015 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав відзив на позов, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем пропущено строк на оскарження рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 128/01-р/к.

04.01.2016 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав клопотання, у якому просить суд залучити до участі у справі Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Елегант» у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

У судовому засіданні 11.01.2016 судом відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи з підстав необґрунтованості.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

01.02.2016 через загальний відділ діловодства суду від Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Елегант» надійшло клопотання про залучення останнього до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, у якому зазначено, що частину повноважень Товариству з обмеженою відповідальністю «ДК БУДКОМСЕРВІС» щодо обслуговування власників квартир будинку надано саме Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Елегант», що на думку заявника, виключає монопольне становище обслуговування будинку.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову.

Розглянувши подане Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Елегант» клопотання про залучення до участі у справі, в якості третьої особи, суд відзначає наступне.

Згідно ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Оскільки суд не вбачає, яким саме чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Елегант», відповідно у задоволенні клопотання останнього про залучення до участі у справі третьою особою - відмовляє.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 18.02.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.09.2015 адміністративною колегію Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення № 128/01-р/к «Про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», яким визнано дії Товариства з обмеженою відповідальністю "ДК БУДКОМСЕРВІС", які полягають у неподанні інформації на вимогу голови Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 09.06.2015 № 26-01/1801 у встановлений головою територіального відділення строк, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлений головою територіального відділення строк.

За вчинене порушення, викладене в пункті 1 резолютивної частини оспорюваного рішення, відповідно до частини п'ятої статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» на Товариство з обмеженою відповідальністю "ДК БУДКОМСЕРВІС" накладено штраф у розмірі 34 000, 00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що викладені у спірному рішенні висновки, встановлені внаслідок неповного дослідження матеріалів та з порушенням норм чинного законодавства.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, зокрема, перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладення штрафу тощо.

10.09.2015 адміністративною колегією Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення №128/01-р/к у справі №117-01/07.15 "Про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Отже, приписами вищевказаної норми передбачено строк оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України, який не може бути відновлено.

З матеріалів справи вбачається, що копія оспорюваного рішення була надіслана позивачу на адресу: 01032, м. Київ, вул. Жилянська, 118 супровідним листом від 16.09.2015 №26-01/3138 «Про направлення копії рішення».

Судом встановлено, що позивач за вищезазначеною адресою отримав рішення Комітету 18.09.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (№ 540), копії вказаних доказів містяться в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсними рішень Комітету від 10.09.2015 №128/01-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №117-01/07.15 та від 10.09.2015 № 129/01-р/к «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі № 118-01/07.15, проте ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 у справі № 910/28572/15 позовну заяву і додані до неї документи повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "ДК БУДКОМСЕРВІС" без розгляду на підставі п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, слід зазначити, що після повернення позовної заяви повторне звернення з позовом здійснюється в загальному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 08.07.2014 у справі № 904/9183/13.

Таким чином, приймаючи до уваги зазначене вище, двомісячний строк з дня одержання позивачем рішення для його оскарження закінчився 18.11.2015.

При цьому, позивач звернувся до суду з позовом про скасування спірного рішення лише 18.12.2015, тобто з пропуском встановленого двохмісячного строку на оскарження.

Враховуючи, що позивач пропустив двомісячний строк для оскарження рішення Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України №128/01-р/к від 10.09.2015, а пропущений строк не може бути відновлено, оскільки є присікальним, відповідно у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити.

Зазначена позиція суду узгоджується з рекомендаціями Вищого господарського суду України, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011, № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства", відповідно до якої у застосуванні згаданого припису частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також частини другої статті 47 цього Закону господарським судам слід враховувати таке.

За цими приписами, передбачені ними строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України не може бути відновлено.

Таким чином, зазначені строки є присічними. Встановлена Цивільним кодексом України позовна давність до відповідних правовідносин не застосовується, так само як і в оскарженні розпоряджень Антимонопольного комітету України та його органів.

Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.

Отже, відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи пропуск позивачем встановленого ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" строку для оскарження рішення органів Антимонопольного комітету України та приймаючи до уваги неможливість його відновлення, господарський суд відмовляє у позові про визнання недійсним рішення. При цьому суд зазначає, що всі інші доводи та заперечення сторін, надані на їх підтвердження докази судом не приймаються на підставі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не мають значення для справи.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 22.02.2016.

Суддя Бондарчук В.В.