донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

24.02.2016 справа №908/5438/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіОСОБА_1Л ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі розглянувши апеляційну скаргу за участю представників сторінка від позивача відповідача ОСОБА_4 Товариства з обмеженою відповідальністю «БК-ЕКСПЕРТ», м.Київ не зявились не зявились
на рішення господарського судуЗапорізької області
від21.12.2015 р.
у справі№908/5438/15 (суддя Носівець В.В.)
за позовом до про Товариства з обмеженою відповідальністю «БК-ЕКСПЕРТ», м.Київ Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», м.Запоріжжя стягнення 43304,22 грн. В С Т А Н О В И В:
До господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "БК-ЕКСПЕРТ" з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" про стягнення 43304,22 грн., які складаються з: 3158,82 грн. пені, 2448,66 3% річних, 37696,74 грн. інфляційних втрат. Підставою для звернення з позовом є порушення відповідачем строків виплати страхового відшкодування, яке стягнуто рішенням господарського суду Запорізької області у справі № 908/389/15-г від 19.03.2015 р. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на приписи на ст.ст. 549, 598, 599, 625 ЦК України та норми Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.12.2015 року у справі № 908/5438/15 (суддя Носівець В.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем у справі подана апеляційна скарга, у якій заявник просить скасувати судове рішення через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення спору, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У звязку з находженням у відрядженні судді Малашкевич С.А протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.02.2016 змінено склад судової колегії по розгляду скарги. Скарга розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя Агапов О.Л., судді: Мартюхіна Н.О. Сгара Е.В.

Сторони у судове засідання Донецького апеляційного господарського суду не зявились.

У відзиві на скаргу вказано на її безпідставність.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду встановила.

Рішенням господарського суду Запорізької області у справі № 908/389/15-г від 19.03.2015 р. позовні вимоги ТОВ «БК-Експерт» про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» страхового відшкодування у розмірі 49 000,00 грн. задоволені в повному обсязі. Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що цивільно-правова відповідальність винної особи у скоєні ДТП, застрахована відповідачем згідно полісу АА/7675960. Страхова компанія ПрАТ «НФСК Добробут», виплативши за договором добровільного страхування № 30/29110 від 19.10.2010р. страхове відшкодування потерпілому, набула право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат.

Судом встановлений факт того, що 01.11.2012 року між ПрАТ «Народна фінансово-страхова компанія» Добробут» «Регіональне управління (первісний кредитор) та ТОВ «БК-Експерт» (новий кредитор, позивач у справі) був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор переводить (уступає) належне йому право вимоги в порядку регресу до фізичних та юридичних осіб (боржників), що виникло у нього внаслідок виплати страхового відшкодування за договорами про страхування, укладеними між первісним кредитором та споживачами (страхувальниками), а новий кредитор набуває право вимоги та зобовязується перерахувати первісному кредитору кошти за переведене (уступлене) право вимоги (а.с.12).

Рішення суду виконано боржником 25.05.2015 р. та 26.05.2015 р., про що свідчать банківські виписки.

За несвоєчасну сплату відповідачем страхового відшкодування позивач нарахував та просив стягнути 3158,82 грн. пені за період з 25.09.2013 р. по 24.03.2014 р. на підставі ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також 2448,66 3% річних за період з 25.09.2013 р. по 25.05.2015 р. та 37696,74 грн. інфляційних втрат за період з жовтня 2013 р. по травень 2015 р. на підставі ст. 625 ЦК України.

Судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом положень ч. 1 ст.355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Саме наведеними нормами матеріального права регулюються правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається: страхова компанія ПрАТ «НФСК Добробут», виплативши страхове відшкодування за договором майнового страхування, отримала від останнього право вимоги до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА", яка застрахувала відповідальність перед третіми особами винного у заподіянні шкоди.

Таким чином, позивач, з урахуванням положень договору про відступлення права вимоги, реалізував своє право кредитора шляхом пред'явлення вимоги до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА", оскільки за договором страхування відповідальності останнє надало згоду на прийняття обов'язку сторони боржника у деліктному зобов'язанні, якщо воно виникне.

Разом із тим за правилами п. 35.1 ст. 35 Закону «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Наведена норма матеріального права регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком, які відбуваються до заміни кредитора.

Враховуючи викладене, до нового кредитора обов'язок подачі заяви не перейшов і не міг перейти, оскільки для останнього відповідач у справі - Приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА", не є страховиком у розумінні наведеної норми, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування».

Вищевказана правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 року у справі № 3-165гс14 по аналогічному спору, яка відповідно до приписів ст.111-28 ГПК України повинна бути врахована при вирішенні спору, що розглядається.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями п. 5 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Аналіз вищенаведених норм права свідчить, що підставою для застосування штрафної санкції є порушення виконання зобов'язання винною особою, яке узгоджене сторонами в правочині або встановлене у спеціальному законі.

Приписи ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), регламентують нарахування пені у разі, якщо страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, не сплатить страхове відшкодування в добровільному порядку, але не пізніше ніж як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Разом з тим, зазначена норма, як вищевказане, не розповсюджується на правовідносини, які виникли між сторонами у спорі, що розглядається.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно зазначив, що заявлена позивачем вимога про стягнення штрафної санкції у вигляді пені за період прострочення з 25.09.2013р по 24.03.2014 р. задоволенню не підлягає.

З урахуванням вищевказаного, не підлягають задоволенню і інші вимоги позивача.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року та п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2014 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Законодавець передбачає застосування компенсаційних санкцій до боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання.

Як вже зазначалось, внаслідок виплати страхового відшкодування потерпілому, відбувся перехід права вимоги в межах фактичних витрат від потерпілого до позивача без виникнення нового зобов'язання. Тобто з моменту набуття позивачем права вимоги до відповідача не відбулося виникнення нового грошового зобов'язання, невиконання якого давало б підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що особа, відповідальна за збитки, відшкодовані у результаті страхування, не відповідає за прострочення, яке допустив страховик. Таким чином, страхувальник не має права вимагати від особи, відповідальної за шкоду, сплати процентів за прострочення страховика, який несвоєчасно виплатив відшкодування. Тому таке право не може перейти в порядку суброгації. Проценти виплачуються страховиком через несвоєчасне виконання ним власного зобов'язання перед страхувальником і не можуть бути стягнуті у порядку суброгації.

Таким чином, на думку колегії суддів, господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, внаслідок їх необґрунтованості та безпідставності.

Посилання позивача на судову практику Верховного Суду України з розгляду цивільних справ, правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 06.06.2012 р. у справі № 6-49цс12, у спорі, що розглядається, є помилковими, оскільки Верховним Судом надавалася оцінка правовідносинам страховика та страхувальника, які регулюються умовами договору добровільного страхування щодо невчасної виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику. Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду України від 12.09.2014 року у справі № 6/433-42/183 теж до уваги не прийняте, оскільки ця постанова стосується зовсім інших правовідносин ніж ти, що розглянуті у спорі.

Враховуючи вищевказане, позовна заява задоволенню не підлягала у звязку з чим судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду.

У звязку з викладеним, керуючись ст.33, 99, 101-103, 105 ГПК України Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Запорізької області від 21.12.2015 року у справі № 908/5438/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили в день її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в 20-ти денний строк.

Головуючий суддя: О.Л. Агапов

Судді: Н.О. Мартюхіна

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим

1- позивачу

1- відповідачу

1- у справу

1- ДАГС

1- ГСЗО