ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.02.2016р. Справа № 905/3535/15

за позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості

«Укрспирт», , м.Бровари

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мосагродон»,

, с.Терни, Краснолиманський район, Донецької області

про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 230108,00 грн.

за зустрічним позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім

«Мосагродон», , с.Терни,

Краснолиманський район, Донецької області

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»,

, м.Бровари

про стягнення пені, інфляції та трьох процентів річних в сумі 384753,37 грн.

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2-по дов.

від відповідача: ОСОБА_3-по дов.

В засіданні суду брали участь:

Згідно із ст.77 ГПК України в засіданні суду

оголошувалась перерва з 28.12.2015р. по 25.01.2016р.

СУТЬ СПРАВИ:

Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», м.Бровари, позивач, звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мосагродон», с.Терни, Краснолиманський район, Донецької області, про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 230108,00 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на помилкове перерахування відповідачу грошових коштів в сумі 230108,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, що надійшов на адресу суду 21.01.2016р., позовні вимоги не визнав, посилаючись на ті обставини, що спірні кошти були сплачені позивачем в якості штрафних санкцій за договором №38-14-16 від 26.09.2014р.

25.12.2015р. відповідач звернувся до господарського суду Донецької області з зустрічною позовною заявою до позивача про стягнення пені, інфляції та трьох процентів річних в сумі 384753,37 грн.

Згідно з ухвалою від 25.01.2016р. зустрічна позовна заява ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мосагродон», с.Терни, Краснолиманський район, Донецької області прийнята до спільного розгляду з первісним позовом по справі №905/3535/15.

В обгрунтування зустрічних позовних вимог відповідач посилається на неналежне виконання позивачем своїх зобовязань за договором №38-14-16 від 26.09.2014р. в частині повної та своєчасної оплати вартості зернових культур.

Позивач надав заперечення від 08.02.2016р. щодо нарахування пені, трьох процентів річних та інфляції, внаслідок залишення відповідачем поза увагою проведеної 17.12.2014р. оплати на суму 20000,00 грн. Щодо вимог про стягнення пені позивачем також заявлено про застосування судом встановлених строків позовної давності згідно з заявою від 25.01.2016р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

26.09.2014р. між позивачем та відповідачем був підписаний договір №38-14-16 поставки зернових культур, згідно з умовами якого відповідач зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти у період 2014р. зернові культури, включаючи похідні від зернових, продукти їх обробки, переробки, субпродукти, тощо, а позивач зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти та оплатити таку продукцію.

Загальна кількість продукції, що є предметом поставки за цим договором, її дольове співвідношення за видами та кількістю визначається додатковими угодами до цього договору, які є його невідємними частинами (п.1.2 договору). Ціна на продукцію, що поставляється за цим договором встановлюється у додаткових угодах (п.2.1 договору). Асортимент (вид) продукції, що є предметом поставки за цим договором, визначається у додаткових угодах (п.3.1).

Згідно п.5.1 договору оплата продукції позивачем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача.

За приписом п.5.2 договору №38-14-16 від 26.09.2014р. встановлена відстрочка платежу-на протязі 30 банківських днів з моменту отримання продукції на склад позивача при умові всіх документів передбачених, п.4.7 договору.

Рішенням господарського суду Київської області від 28.05.2015р. по справі №911/1510/15 за позовом ТОВ «Торговий дім «Мосагродон» до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» встановлено, що на виконання умов договору №38-14-16 від 26.09.2014р. відповідачем було поставлено позивачу товар за накладними, у тому числі - №1 від 02.10.2014р. на суму 62264,00 грн., №2 від 03.10.2014р. на суму 64435,50 грн., №3 від 06.10.2014р. на суму 122980,00 грн., №4 від 08.10.2014р. на суму 127860,50 грн., №5 від 13.10.2014р. на суму 127946,50 грн., №6 від 14.10.2014р. на суму 91267,50 грн., №7 від 15.10.2014р. на суму 100598,50 грн., №8 від 16.10.2014р. на суму 89805,50 грн., №9 від 17.10.2014р. на суму 65403,00 грн., №9 від 17.10.2014р. на суму 65403,00 грн., №10 від 18.10.2014р. на суму 63360,50 грн., №11 від 20.10.2014р. на суму 126312,50 грн., №17 від 27.11.2014р. на суму 57582,00 грн., №18 від 01.12.2014р. на суму 47070,00 грн.

Позивачем було частково оплачено поставлену продукцію в сумі 666778,00 грн. згідно виписок з банківського рахунку позивача за період з 01.10.2014р. по 23.04.2015р.

Як зазначено у рішенні, оскільки позивач не розрахувався з відповідачем за договором поставки №38-14-16 від 26.09.2014р. в сумі 480108,00 грн. позивач звернувся до суду з позовом.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судовим рішенням у справі №911/1510/15, яке набрало законної сили та в силу приписів ст.35 Господарського процесуального кодексу України має преюдиціальне значення для справи, що розглядається, встановлено факт невиконання позивачем своїх зобовязань за договором №38-14-16 від 26.09.2014р. та стягнуто з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь ТОВ «Торговий дім «Мосагродон» основний борг в сумі 480108,00 грн. та судовий збір в сумі 9602,16 грн.

За приписом ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з наданими до матеріалів справи платіжними дорученнями №2022 від 24.06.2015р., №2754 від 07.07.2015р., №3447 від 15.07.2015р. позивачем було перераховано відповідачу за договором №38-14-16 від 26.09.2014р. грошові кошти в сумі 480108,00 грн.

При цьому, факт перерахування вказаних грошових коштів саме за договором №38-14-16 від 26.09.2014р. на виконання рішення суду по справі №911/1510/15 підтверджено сторонами.

За таких обставин, за висновками суду, зобовязання позивача за договором №38-14-16 від 26.09.2014р. щодо сплати вартості отриманого від відповідача товару згідно видаткових накладних №1 від 02.10.2014р. на суму 62264,00 грн., №2 від 03.10.2014р. на суму 64435,50 грн., №3 від 06.10.2014р. на суму 122980,00 грн., №4 від 08.10.2014р. на суму 127860,50 грн., №5 від 13.10.2014р. на суму 127946,50 грн., №6 від 14.10.2014р. на суму 91267,50 грн., №7 від 15.10.2014р. на суму 100598,50 грн., №8 від 16.10.2014р. на суму 89805,50 грн., №9 від 17.10.2014р. на суму 65403,00 грн., №9 від 17.10.2014р. на суму 65403,00 грн., №10 від 18.10.2014р. на суму 63360,50 грн., №11 від 20.10.2014р. на суму 126312,50 грн., №17 від 27.11.2014р. на суму 57582,00 грн., №18 від 01.12.2014р. на суму 47070,00 грн., всього на суму 480108,00 грн. припинились.

Згідно з наданими до матеріалів справи платіжним дорученням №4289 від 03.08.2015р. позивачем на рахунок відповідача також було перераховано грошові кошти в сумі 230108,00 грн.

Відповідно ст.1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Зміст і форма платіжного доручення та розрахункових документів, що подаються разом з ним, згідно ст.1090 Цивільного кодексу України мають відповідати вимогам, встановленим законом і банківськими правилами.

Загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів в межах України визначаються Законом України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні.

Крім цього, загальні правила, види і стандарти розрахунків юридичних і фізичних осіб та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, встановлені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004р. N22 (далі по тексту „Інструкція).

При цьому, відповідно до п.1.3 Інструкції її вимоги поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів, які здійснюють примусове списання коштів з рахунків цих учасників, та обов'язкові для виконання ними.

За змістом п.1.30 ст.1 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, п.1.4 Інструкції платіжним дорученням є розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Пунктом 3.8 Інструкції передбачено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Виходячи зі змісту платіжного доручення №4289 від 03.08.2015р. в графі призначення платежу позивачем було зазначено: „Оплата за зерно зг. Дог.№38-14-16 від 26.09.2014р. (Караванське МПД), тендер не передбачено, у т.ч. ПДВ 20%=38351,33 грн..

Проте, як встановлено вище, зобовязання позивача з оплати зерна на суму 480108,00 грн. за договором №38-14-16 від 26.09.2014р. припинились повністю 15.07.2015р.

При цьому, посилання відповідача на ті обставини, що вказана сума коштів є сплатою штрафних санкцій за договором суд вважає безпідставними, враховуючи наявні відомості щодо визначення позивачем призначення платежу.

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1213 Цивільного кодексу України передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;

- по-друге, має місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою;

- по-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, має місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст.400 Цивільного кодексу України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна.

За приписом ст.190 Цивільного кодексу України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майном згідно із ст.139 Господарського кодексу України визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів. Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів.

При цьому, коштами у складі майна суб'єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб'єктів з іншими суб'єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства.

За таких обставин, враховуючи відсутність підстав для знаходження у відповідача грошових коштів позивача в сумі 230108,00 грн., позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 230108,00 грн. підлягають задоволенню в повній сумі.

Розглянувши зустрічні позовні вимоги судом встановлено наступне:

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов'язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

В звязку з неналежним виконанням позивачем своїх грошових зобовязань, відповідачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення з позивача інфляцію в сумі 251698,25 грн. та три проценти річних в сумі 9207,36 грн. за період з 17.11.2014р. по 15.07.2015р.

Щодо вимог про стягнення інфляції та трьох процентів річних, починаючи з 17.11.2014р. суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Як вказувалось вище, за приписом п.5.2 договору №38-14-16 від 26.09.2014р. встановлено відстрочку платежу - на протязі 30 банківських днів з моменту отримання продукції на склад позивача при умові всіх документів передбачених, п.4.7 договору.

Таким чином, враховуючи, що постачання товару за накладною №3 на суму 122980,00 грн. відбулося 06.10.2014р., прострочення виконання позивачем своїх зобовязань з оплати вартості цієї продукції розпочалося з 18.11.2014р., внаслідок чого нарахування трьох процентів річних за 17.11.2014р. є неправомірним. Це саме стосується й прострочення оплати вартості поставленого товару за іншими видатковими накладними.

Крім цього, щодо вимог про стягнення інфляції судом враховано наступне:

Відповідно до п.3.2 постанови пленума Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Виходячи зі змісту наданого відповідачем розрахунку, останнім нараховано інфляцію не за повні місяці.

За таких обставин, з урахуванням викладеного вище, внаслідок проведеного судом перерахунку стягненню з відповідача на користь позивача підлягає інфляція в сумі 178308,73 грн. за період з грудня 2014р. по червень 2016р. та три проценти річних в сумі 9141,75 грн. за період з 18.11.2014р. по 14.07.2015р., а решта зустрічних позовних вимог в цій частині є неправомірною.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п.7.6 договору №38-14-16 від 26.09.2014р. за прострочення платежу покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідачем на підставі п.7.6 договору №38-14-16 від 26.09.2014р. нараховано та предявлено до стягнення з позивача пеню в сумі 123847 грн. 80 коп. за період з 17.11.2014р. по 14.07.2015р.

Позивачем щодо вимог про стягнення пені заявлено про застосування судом встановлених строків позовної давності згідно з заявою від 25.01.2016р.

Ролзглянувши вказані зустрічні позовні вимоги, судом встановлено наступне:

Згідно з п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За вимогами у частині стягнення пені в сумі 23559,87 грн. відповідач звернувся з зустрічним позовом до господарського суду 22.01.2015р., тобто після спливу терміну спеціальної позовної давності.

За таких обставин, позовні вимоги у частині стягнення пені в сумі 23559,87 грн., розрахованої відповідачем за період з 17.11.2014р. по 21.01.2015р. є такими, що задоволенню не підлягають.

Крім цього, за висновками суду, відповідачем при нарахуванні суми пені помилково не враховано приписи ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, згідно якої період часу, за який нараховується пеня, не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Як наслідок, за висновками суду, правомірним є стягнення з позивача пені за період з 22.01.2015р. по 14.07.2015р. на суму 100287,93 грн., а решта зустрічних позовних вимог в цій частині підлягає залишенню без задоволення.

При цьому, посилання позивача на зроблений ним 17.12.2014р. платіж відповідачу на суму 20000,00 грн. суд до уваги не приймає.

Зокрема, згідно з наданим до матеріалів справи актом звірки взаємних розрахунків за договором №38-14-16 від 26.09.2014р., який підписаний 06.06.2015р. сторонами без будь-яких зауважень або заперечень, відсутні відомості щодо проведення позивачем 17.12.2014р. платежу на суму 20000,00 грн. за договором.

Одночасно, за змістом наявного у справі акту звірки взаємних розрахунків за договором №39-14-02 від 14.11.2014р., який підписаний 06.06.2015р. сторонами, платіж на суму 20000,00 грн. був здійснений позивачем 17.12.2014р. на виконання умов іншого договору.

За таких обставин, враховуючи, що зустрічний позов частково доведений відповідачем та обгрунтований матеріалами справи, приймаючи до уваги заяву позивача щодо пропущення відповідачем встановленого строку позовної давності по вимогах про стягнення пені, зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, інфляція в сумі 178308,73 грн., три проценти річних в сумі 9141,75 грн. та пеня в сумі 100287,93 грн.

Судовий збір за первісним позовом підлягає віднесенню на позивача повністю.

Судовий збір за зустрічним позовом підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовнми вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 22, 43, 49, 60, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», м.Бровари до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мосагродон», с.Терни, Краснолиманський район, Донецької області про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 230108,00 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мосагродон» (84440 Донецька область, Краснолиманський район, село Терни, вул.50 років Жовтня, рах.№9 в АТ «Райффайзен банк Аваль» у м.Києві, МФО 380805, ) на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400 м.Бровари, вул.Гагаріна, 16, рах.№1325 в АТ «Укрексімбанк», МФО 322313, ) грошові кошти в сумі 230108,00 грн., судовий збір в сумі 3451,62 грн.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мосагродон», с.Терни, Краснолиманський район, Донецької області до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», м.Бровари про стягнення інфляції в сумі 251698,25 грн., трьох процентів річних в сумі 9207,36 грн. та пені в сумі 123847,80 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400 м.Бровари, вул.Гагаріна, 16, рах.№1325 в АТ «Укрексімбанк», МФО 322313, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мосагродон» (84440 Донецька область, Краснолиманський район, село Терни, вул.50 років Жовтня, рах.№9 в АТ «Райффайзен банк Аваль» у м.Києві, МФО 380805, ) інфляцію в сумі 178308,73 грн., три проценти річних в сумі 9141,75 грн. та пеню в сумі 100287,93 грн., судовий збір в сумі 4315,78 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 17.02.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 18.02.2016р.

Суддя Г.В. Левшина