донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

17.02.2016 справа №910/446/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівТатенко В.М. Бойченко К.І., Попков Д.О.
За участю представників сторін:

від позивача:Марусенко О.В. - за довіреністю
від відповідача 1: від відповідача 2:Не з'явився Не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуЗапорізьке державне підприємство «Кремнійполімер», м. Запоріжжя
на рішення господарського судуЗапорізької області
від02.11.2015р.
у справі№ 910/446/15-г (суддя: В.І. Черкаський),
порушеній за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "РУТЕСІЛ", м. Київ,
до відповідача 1: до відповідача 2:Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер», м. Запоріжжя Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, м. Київ
прозобов'язання повернути майно

В С Т А Н О В И В:

Товариства з обмеженою відповідальністю "РУТЕСІЛ" (далі - «Позивач») звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про витребування на користь Позивача солідарно з Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер», (далі - «Підприємство») та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (далі - «Підприємець») з врахуванням обмежень, передбачених Договором поруки № 03/01/14-1 від 03.01.14р., майно вартістю 390' 754,87 грн., а саме: метилгідридсиліконову рідину у кількості 8`000 кг, силіконову емульсію Rutesil 157 у кількості 2' 000 кг, полівініловий спирт у кількості 340 кг, бензоат натрія у кількості 325 кг.

Письмовою заявою (вх.09-06/39792 від 28.10.2015, т.2 а.с. 55-58) Позивач зміни предмету позову та просив суд зобов'язати Підприємство передати Позивачу майно вартістю 390' 745,87 грн., а саме: метилгідридсиліконову рідину у кількості 8' 000 кг, силіконову емульсію Rutesil 157 у кількості 2 000 кг, полівініловий спирт у кількості 340 кг, бензоат натрія у кількості 325 кг. Тією ж заявою Позивач просив судові витрати покласти на обох відповідачів.

Ухвалою від 28.10.2015р. (т.2 а.с. 69) місцевий господарський суд з посиланням на те, що Позивачем у згаданій заяві не визначені вимоги щодо Підприємця - в мотивувальній частині зазначив про прийняття судом відмови Позивача від позову в частині вимог до Підприємця.

Згідно приписів ч. 4 ст. 22 ГПК України «…Позивач вправі до прийняття рішення по справі … відмовитись від позову…». Пунктом 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України передбачено припинення провадження у справі у разі відмови позивача від позову та - прийняття цієї відмови судом. Частиною 3 цієї статті Кодексу визначено, що про припинення провадження у справі виноситься ухвала.

Ухвала про припинення провадження у справі в частині вимог до Підприємця у матеріалах справи відсутня. Відсутній припис про таке припинення й у спірному рішенні.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник Позивача зазначив про помилковість висновку суду щодо часткової відмови Позивача від позову.

В обґрунтування як первісних так і змінених позовних вимог Позивач посилався на порушення Підприємством умов Договору переробки товарів № 141-КП від 11.10.2012р., через що Позивач користуючись правом, встановленим ч. 4 ст. 849 Цивільного кодексу («ЦК») України, в односторонньому порядку відмовився від цього договору. Відтак, на думку Позивача, майно, передане ним Підприємству для переробки - знаходиться у останнього без достатніх правових підстав, що згідно приписів ст. 1212 ЦК України надає Позивачу право вимагати від Підприємства повернення цього майна.

Стосовно Підприємця Позивач зазначив про те, що останній згідно договору поруки № 03/01/14-1 від 03.01.2014р. має відповідати перед Позивачем за порушення Підприємством зобов'язань за договором переробки в межах суми 1' 000,00 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 02.11.2015р. у справі № 910/446/15-г позовні вимоги були задоволені повністю за рахунок Підприємства.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що укладений між Позивачем та Підприємством договір після використання Позивачем свого права на односторонню відмову від договору (ч.4 ст. 849 ЦК України) - є розірваним (п. 3 ст. 651 ЦК України). Відтак, згідно приписів п. 4.8 договору сировина, раніше передана Позивачем Підприємству на перероблення - має бути ним повернута.

Стосовно вимог щодо Підприємця будь-якого рішення місцевим господарським судом не прийнято.

Підприємство, не погоджуючись з рішенням господарського суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи власну позицію, Відповідач вважає, що при прийнятті спірного рішення суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права; не в повній мірі дослідив доказів у справі відтак - надав їм неправильну правову оцінку, що призвело до невірно зроблених висновків.

Зокрема, скаржник стверджує, що Позивач у заяві про уточнення позовних вимог на порушення ст.. 22 ГПК України фактично одночасно змінив підстави та предмет позову, а місцевий господарський суд таку зміну прийняв та розглянув позов за новими предметом та підставами.

Окрім того, на думку скаржника, судом не було враховано того факту, що 71 кг. полівінілового спирту і 51 кг. бензоату натрію не можуть бути повернуті Позивачу, адже - вже задіяні у переробку.

Сторони були апеляційним судом належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Представник Позивача підтримав доводи викладені в запереченнях на апеляційну скаргу, просив суд рішення господарського суду Запорізької області від 02.11.2015р. у справі № 910/446/15-г залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники Відповідачів в судове засідання не з'явились, поважність причин не явки суду не повідомили.

Приймаючи до уваги те, що явка представників сторін (учасників судового процесу) у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представників Відповідачів.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснено фіксацію судового процесу технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду таким, що прийнято при неповному дослідженні усіх зібраних у справі доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак - незаконним та необґрунтованим; а апеляційну скаргу - такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України Оскаржуване рішення цим критеріям не відповідає.

Виходячи, як із змісту первісно заявленого позову, так і - заяви Позивача (вх.09-06/39792 від 28.10.2015, т.2 а.с. 55-58), з чим погодився й місцевий господарський суд, Позивач вимагав зобов'язати Підприємство повернути надану йому для подальшого перероблення сировину - як таку, що утримується Підприємством без достатніх правових підстав. Таку позицію підтримав й представник Позивача під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно правової позиції, висловленої Верховним судом України у Постанові від 02.10.2013р. у справі № 6-88цс13, випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав та наслідки таких дій регулюються ст. 1212 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутностi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Господарським судом встановленою та матеріалами справи підтверджено, що 11.10.2012 року між Підприємством («Виконавець») та Позивачем («Замовник») був укладений Договір переробки товарів № 141-КП (надалі за текстом - «Договір переробки»).

Відповідно до умов Договору переробки, Виконавець зобов'язався здійснювати переробку сировини (метилкремнегель, калій їдкий) (далі - сировина) з метою отримання гідрофобізуруючої рідини ГКЖ -11 К (п.1.1). Також умовами Договору переробки передбачено, що поставка сировини для переробки здійснюється Замовником в асортименті, кількості і в строки відповідно до специфікацій, погоджених сторонами (п.4.2., 4.4.).

Кількість і асортимент сировини, яка підлягає переробці в продукт переробки, Замовник заявляє письмово в строк до 15 числа місяця, що передує запланованому місяцю відвантаження (4.4. Договору).

Згідно п.9.1 Договору переробки в редакції Додатку № 1 від 28.12.12р. до цього Договору (т.1 а.с. 15) Договір переробки сторони визначили строк його дії - до повного виконання ними обов'язків по цьому договору.

04.07.2014 року між Позивачем та Підприємством була підписана Специфікація №17 до Договору переробки, відповідно до якої Виконавець зобов'язується з поставленої сировини виготовити емульсію ГКЕ-50-94 М у кількості 18 тн.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі Специфікації №17 Позивач передав, а Підприємство прийняло до переробки наступну сировину:

- метилгідридсиліконову рідину у кількості 8 тн.;

- силіконову емульсію Rutesil 157 у кількості 2 тн.;

- полівініловий спирт у кількості 340 кг;

- бензоат натрія у кількості 325 кг,

що підтверджується актами приймання-передачі давальницької сировини для переробки від 15.07.2014 року, підписаними сторонами Договору переробки (т.1 а.с. 20-23).

Відтак, судова колегія вважає висновок місцевого господарського суду про те, що у Відповідача не було правових підстав здійснювати переробку переданої сировини - хибним та таким, що зроблений з неправильною оцінкою наявних у справі доказів.

Обґрунтовуючи прийняте рішення місцевий господарський суд послався, зокрема, на п. 4.8. Договору переробки, визнавши, таким чином, що спірна сировина була передана Позивачем Підприємству без узгодження сторонами. Втім, такий висновок судова колегія також вважає хибним, адже складання сторонами договору відповідних актів прийому - передавання, із зазначенням, що відповідна сировина передається по-перше, на виконання Договору переробки; по-друге, саме для подальшої переробки, спростовує твердження позивача та суду про безпідставність отримання Підприємством цієї сировини.

Окрім того, виходячи з листа Підприємства № 1886 від 11.09.2014р. останнє розпочало перероблення сировини, завезеної Позивачем та - переданої останнім Підприємству згідно актів приймання-передачі давальницької сировини для переробки від 15.07.2014 року (т.1 а.с. 20-23).

Слід зазначити, що згідно умов зазначеного пункту Договору саме на Позивача покладається обов'язок вивезення товару, завезеного Підприємству без заявки. Матеріали справи не містять доказів перешкоджання з боку Підприємства у вивезенні товару Позивачем.

У якості правової підстави рішення місцевий господарський суд послався, зокрема, на ч. 4 ст. 849 ЦК України, яка надає право Замовнику за договором підряду (яким у даному спорі є Позивач) у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові (у даному випадку - Підприємство) плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Цією нормою, як й іншими статтями Кодексу, які регулюють підрядні відношення, не визначено обов'язку підрядника повертати замовнику передані ним для подальшого використання матеріали у разі відмови замовника від договору підряду.

Не міститься такого обов'язку і в умовах Договору.

За таких обставин висновок місцевого господарського суду про наявність у Підприємства нормативно обґрунтованого обов'язку повернути Позивачу отриману від нього для подальшої переробки сировину, як таку, що зберігається у Підприємства без достатніх правових підстав - є передчасним.

Вимоги Позивача щодо Підприємця стосовно зобов'язання повернути частину переданої Підприємству сировини в межах Договору поруки - також є безпідставними, адже згідно договору поруки (т.1, а.а. 29-30) Підприємець в межах суми 1' 000,00 грн. зобов'язався відповідати перед Позивачем за виконання Підприємством умов Договору переробки товарів № 141-КП, умови якого зобов'язання останнього повернути сировину Позивачу не встановлювали.

З огляду на вищевикладене незаконне рішення господарського суду Запорізької області від 02.11.2015р. у справі 910/446/15-г підлягає скасуванню з прийняттям у цій справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст..49 ГПК України судові витрати покладаються на Позивача.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер», м. Запоріжжя - задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 02.11.2015р. у справі № № 910/446/15-г - скасувати та прийняти в нове рішення, яким у задоволені позову - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РУТЕСІЛ", м. Київ () на користь Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» м. Запоріжжя () 1' 399,80 грн. на відшкодування витрат по сплаченому судовому збору за звернення з апеляційною скаргою

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ про примусове виконання цієї Постанови, оформивши його у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження».

Головуючий суддя: В.М. Татенко

Судді: К.І. Бойченко

Д.О. Попков

Надруковано примірників:

1 - позивачу;

1 - відповідачу 1;

1 - відповідачу 2;

1 - до справи;

1 - ГСЗО;

1 - ДАГС.