ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р.Справа № 923/1566/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.,

суддів: Лавриненко Л.В., Пироговського В.Т.

секретар судового засідання - Мельник Ю.М.

за участю:

від прокуратури - Лянна О.А., посвідчення № 031420 від 19.01.2015

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Заступника прокурора Херсонської області

на рішення господарського суду Херсонської області від 29.10.2015

у справі № 923/1566/15

за позовом Прокурора Каланчацького району Херсонської області

до відповідача-1: Хорлівської сільської ради;

до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2;

до відповідача-3: Виконавчого комітету Хорлівської сільської ради

про визнання в частині рішення органу місцевого самоврядування та договору на утримання прилеглої території недійсними

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Каланчацького району Херсонської області звернувся до господарського суду із позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив: визнати недійсним та скасувати пункт 1 рішення Виконавчого комітету Хорлівської сільської ради Каланчацького району № 40 від 26.05.2010, яким надано дозвіл на укладення договору на утримання прилеглої території з приватним підприємцем ОСОБА_2 згідно план-схеми № 2 (місце №1); визнати недійсним на майбутнє договір на утримання прилеглої території с. Хорли Каланчацького району Херсонської області від 26.05.2010, укладений між Хорлівською сільською радою та ОСОБА_2, а також зобов'язати ОСОБА_2 повернути земельну ділянку - територію загального користування (рекреаційна зона) в селі Хорли, згідно план-схеми № 2 (місце №1) до комунальної власності Хорлівської сільської ради, шляхом підписання акту прийому-передачі земельної ділянки.

Мотивуючи позовні вимоги, прокурор посилаючись на приписи підпункту 7 пункту «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» вважає, що сільські, селищні і міські ради, а також їх виконавчі органи у сфері благоустрою населених пунктів не наділені повноваженнями з передачі об'єктів благоустрою в оренду, а лише можуть утворювати або визначати на конкурсних засадах підприємства, установи та організації (балансоутримувачів) для утримання таких об'єктів. Також, прокурор робить висновок, що спірний договір на утримання території є удаваним правочином, спрямованим на приховування реальних взаємовідносин щодо передачі у строкове безоплатне користування земельної ділянки.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 22.10.2015 до участі у справі залучено належного відповідача Виконавчий комітет Хорлівської сільської ради Каланчацького району.

Рішенням господарського суду Херсонської області (суддя Пригуза П.Д.) від 29.10.2015 у позові відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що ненадання (незакріплення) об'єкту благоустрою в цілому за певним підприємством, в той же час, не є перешкодою для надання місцевою радою дозволу суб'єктам підприємництва для розміщення на таких об'єктах благоустрою тимчасових споруд з метою здійснення підприємницької діяльності та підтримання санітарного порядку на об'єкті і прилеглій території. З досліджених судом обставин надання дозволу на розміщення тимчасової споруди на об'єкти благоустрою «рекреаційна зона» (пляжна зона) вбачається, що Паспорт-дозвіл, виданий суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_2 на розміщення тимчасової споруди не суперечить законодавству та визначеної законом компетенції місцевої ради і виконавчого комітету. Паспорт-дозвіл на тимчасову споруду не суперечить чинному Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, передбаченому цим порядком паспорту прив'язки тимчасової споруди. Крім цього, судом зазначено, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі відповідно до умов спірного договору - встановлення ТС на території об'єкту благоустрою та утримання прилеглої до неї (ТС) території. Ці правила регулюються законодавством, яке сторонами покладено в основу визначення прав і обов'язків - законодавство про благоустрій.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Заступник прокурора Херсонської області звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 29.10.2015 у справі №923/1566/15 та прийняте нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги прокурора в повному обсязі.

Зокрема, особа яка подала апеляційну скаргу зазначає, що рішення господарського суду Херсонської області від 25.12.2014 прийняте в наслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального права, а саме Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про благоустрій населених пунктів», «Про регулювання містобудівної діяльності».

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Філінюк І.Г., судді - Лавриненко Л.В., Пироговський В.Т.) від 27.11.2015 апеляційну скаргу прокурора прийнято до провадження та призначено до розгляду на 20.01.2016 об 11:00.

20.01.2016 від Хорлівської сільської ради та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до суду надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

20.01.2016 ухвалою Одеського апеляційного господарського суду задоволено клопотання представника прокуратури про продовження строку розгляду апеляційної скарги та відкладено на 09.02.2016 о 14:00.

У судове засідання 09.02.2016 з'явися представник прокуратури, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі. Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення представника прокуратури, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням сесії Хорлівської сільської ради Каланчацького району від 03.03.2008 затверджено «Правила благоустрою території села Хорли по забезпеченню санітарного стану і порядку», контроль за дотриманням яких покладено на сільську раду.

Рішенням Виконавчого комітету Хорлівської сільської ради Каланчацького району від 26.05.2010 № 39 «Про затвердження план-схеми на утримання прилеглої території» затверджено план-схему № 2 на утримання прилеглої території.

26.05.2010 Виконавчий комітет Хорлівської сільської ради Каланчацького району прийняв рішення № 40 «Про укладання договору на утримання прилеглої території з фізичними та юридичними особами», яким (пункт 1) надав дозвіл на укладання договору на утримання прилеглої території з приватним підприємцем ОСОБА_2 згідно план-схеми № 2 (місце 1). Такі ж самі дозволи на укладання договорів на утримання прилеглої території надано іншим особам - приватному підприємцю ОСОБА_4 на місце № 2 (пункт 2 рішення) та ТОВ «Абісаль КС» на місце № 3 (пункт 3 рішення) згідно план - схеми № 2.

Крім цього, 26.05.2010 між Хорлівською сільською радою як Замовником та ОСОБА_2 як Виконавцем укладено договір на утримання прилеглої території с. Хорли Каланчацького району Херсонської області. Предметом договору є забезпечення належного утримання прилеглої до об'єкта благоустрою території, межі якої визначено план-схемою, що є невід'ємною частиною цього договору. Об'єктом благоустрою визначено територію загального користування (рекреаційна зона). Правовою основою для укладання зазначеного договору визначено норми Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Договором передбачається здійснення робіт з прибирання сміття, бур'яну, утримання в належному стані під'їзних шляхів, прибирання камки, культивація піску, побудова спортивних майданчиків тощо. Роботи з благоустрою проводяться за рахунок виконавця, тобто - безоплатно. Договір укладено на 49 років.

На підставі рішення Виконавчого комітету Хорлівської сільської ради Каланчацького району № 40 від 26.05.2010 «Про укладання договору на утримання прилеглої території з фізичними та юридичними особами» ОСОБА_2 оформлено Паспорт-дозвіл № 4 від 30.08.2010, яким йому надано право на розміщення тимчасової споруди (палатку) для об'єкту роздрібної торгівлі відповідно до схеми прив'язки. Відповідно до схеми розміщення торгова точка визначена розмірами 6 х 5 метрів, тобто 30 м. кв.

Паспорт-дозвіл погоджений Хорлівською сільською радою, Відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури, Головним санітарним лікарем Каланчацького району та Каланчацьким РВ ГУ МНС.

Місцевий господарський суд у спірних відносинах регулювався Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про благоустрій населених пунктів», проте визначаючи вірними у даних правовідносинах нормативні акти, суд першої інстанції припустився помилки щодо застосування дії цих актів у часі, оскільки правовідносини сторін у даній справі виникли у 2010 році, а місцевий господарський суд застосував законодавство України 2011 року, в наслідок чого керувався нормами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва, та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 які набули чинності вже після виникнення спірних правовідносин, проте відповідно до вимог ст. 104 ГПК України, таке порушення не призвело до прийняття неправильного рішення, а тому немає підстав для його скасування, відповідно до наступного.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 44, ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно приписів підпункту 7 пункту «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

До повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів, передбачених ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» зокрема, належить: 1) затвердження місцевих програм та заходів благоустрою населених пунктів, забезпечення їх виконання; 2) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення з іншими суб'єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); 3) організація забезпечення на території населеного пункту чистоти і порядку, дотримання тиші в громадських місцях; 4) організація місць відпочинку для населення; 5) розроблення схем санітарного очищення населених пунктів; 6) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; 7) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ, організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об'єктів благоустрою; 8) залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів;

За приписами статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Відповідно до наведеної норми Закону територія - це сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об'єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об'єктів, об'єктів промисловості, комунально-складських та інших об'єктів у межах населеного пункту.

Частинами 1, 2, 3, 4 статті 15 цього Закону передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів об'єктів благоустрою державної та комунальної форм власності.

Балансоутримувача об'єктів благоустрою, які перебувають у приватній власності, визначають їх власники.

Балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об'єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи, організації.

Власник об'єкта благоустрою за поданням його балансоутримувача щорічно затверджує заходи з утримання та ремонту цього об'єкта на наступний рік та передбачає кошти на виконання цих заходів. Балансоутримувач об'єкта благоустрою несе повну відповідальність за виконання затверджених заходів у повному обсязі.

На території об'єкта благоустрою відповідно до затвердженої містобудівної документації можуть бути розташовані будівлі та споруди торговельного, соціально-культурного, спортивного та іншого призначення. Власники цих будівель та споруд зобов'язані забезпечити належне утримання наданої їм у встановленому порядку земельної ділянки, а також можуть на умовах договору, укладеного з балансоутримувачем, забезпечувати належне утримання іншої закріпленої за ними території (прилеглої території) та/або брати пайову участь в утриманні об'єкта

благоустрою.

Згідно ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що елементами благоустрою є: 1) покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм і стандартів; 2) зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об'єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; 3) будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; 4) засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; 5) технічні засоби регулювання дорожнього руху; 6) будівлі та споруди системи інженерного захисту території; 7) комплекси та об'єкти монументального мистецтва; 8) обладнання (елементи) дитячих, спортивних та інших майданчиків; 9) малі архітектурні форми; 10) інші елементи благоустрою, визначені нормативно-правовими актами. Згідно із частиною 1 статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, Закон України «Про благоустрій населених пунктів» не містять приписів щодо попереднього набуття суб'єктами господарювання будь-яких прав на земельні ділянки, або на об'єкти нерухомого майна на земельних ділянках як територіях, на які вони мають бажання встановити тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності, а тому твердження прокурора про відсутність передумов для укладання договору на утримання прилеглої території є необґрунтовані.

Як вбачається з матеріалів справи, об'єкт благоустрою рекреаційна зона розміром 1,5000 га не знаходиться на балансі підприємств, установ. Відповідно до довідки Відділу Держгеокадастру у Каланчацькому районі Херсонської області зазначена територія знаходиться в межах села, обліковується як сільськогосподарські землі (пасовища), не надана у користування громадянам чи юридичним особам. Відповідачами органами місцевого самоврядування об'єкт благоустрою не передавався на баланс відповідачеві-2 як балансоутримувачу.

Отже, рішенням Виконавчого комітету Хорлівської сільської ради Каланчацького району № 40 від 26.05.2010 фактично вирішено два питання: надано дозвіл ОСОБА_2 на розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності на території власника об'єкта благоустрою, визначеної як місце № 1 на план-схемі № 2; надано дозвіл на укладання договору на утримання прилеглої до місця № 1 (згідно план-схеми № 2) території.

Відповідно до паспорта-дозволу об'єкт благоустрою, який в договорі іменується як «рекреаційна зона», називається пляжною зоною села Хорли. Пляжна зона згідно експлікації споруд поділена на три зони: місце для відпочинку, місце для активного відпочинку та місце для розміщення об'єктів торгівлі. Тимчасова споруда за вказаним планом розміщена в місці, визначеному для розміщення об'єктів торгівлі.

Колегія апеляційної інстанції, погоджується з висновком місцевого господарського суду, що Хорлівська сільська рада як власник об'єкта благоустрою, не використала свого права утворити підприємство для утримання об'єкту благоустрою комунальної власності «рекреаційна зона» (пляжна зона). Також, Хорлівська сільська рада за відсутності такого підприємства не визначала на конкурсних засадах балансоутримувачів зазначеного об'єкту. Втім, наведені обставини не означають, що місцева рада не може встановити інші умови забезпечення порядку утримання об'єктів благоустрою.

Ненадання (незакріплення) об'єкту благоустрою в цілому за певним підприємством, в той же час, не є перешкодою для надання місцевою радою дозволу суб'єктам підприємництва для розміщення на таких об'єктах благоустрою тимчасових споруд з метою здійснення підприємницької діяльності та підтримання санітарного порядку на об'єкті і прилеглій території.

З досліджених судом обставин надання дозволу на розміщення тимчасової споруди на об'єкти благоустрою «рекреаційна зона» (пляжна зона) вбачається, що Паспорт-дозвіл, виданий суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_2 на розміщення тимчасової споруди не суперечить законодавству та визначеної законом компетенції місцевої ради і виконавчого комітету.

Отже підстав для визнання недійсним паспорту-дозволу (паспорту прив'язки тимчасової споруди) немає жодної підстави, і, як наслідок, - немає підстав вилучати частину території об'єкта благоустрою, що зайнята тимчасовою спорудою ОСОБА_2

Суд погоджується з твердженням відповідачів, що обраний порядок організації благоустрою Хорлівською сільською радою та її виконавчим комітетом території населеного пункту, зокрема об'єкта благоустрою «рекреаційна зона» (пляжна зона) не суперечить законодавству.

Так, згідно ст. 10 і частинами 1 та 4 статті 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

До власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження, що визначені підпунктом 7 пункту «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зокрема стосовно організації благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення та створення місць відпочинку громадян.

Рішення Виконавчого комітету Хорлівської сільської ради Каланчацького району № 40 від 26.05.2010, в цілому стосується укладення договору на утримання території цілісного об'єкта благоустрою «рекреаційна зона» (пляжна зона). З цією метою Виконавчий комітет затвердив план-схему та розбив територію на певні сектори, які закріпив за суб'єктами підприємницької діяльності як прилеглу територію до тимчасових споруд (ТС), які розміщені для ведення підприємницької діяльності, у тому числі й торгова точка, належна ОСОБА_2

Отже, прокурором не наведено, що рішення Виконавчого комітету та укладені на його виконання договори на утримання прилеглої території суперечать законодавству, або інтересам держави.

Також, нормативні акти, які регулюють питання організації благоустрою населених пунктів, визначають, що для розміщення ТС не відводиться «земельна ділянка», а надається «тимчасове місце».

В той же час, для розміщення ТС може бути прийнято рішення про відведення земельної ділянки у встановленому земельним законодавством порядку. Зазначені питання чинним законодавством визначені як повноваження органів місцевої влади у сфері земельних відносин та благоустрою, що дає їм можливість самостійно вирішувати питання щодо встановлення ТС (МАФ) як елементів благоустрою так і відведення земельних ділянок під тимчасові споруди.

Згідно із закріпленими Конституцією України основами правового порядку в Україні державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України (ст. 6 Конституції України).

Таким чином, позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування рішення відповідача задоволенню не підлягає, оскільки зазначене рішення прийняте у межах дискреційних повноважень виконавчого органу ради.

Звертаючись з позовом у даній справі, прокурор також просив зобов'язати ОСОБА_2 повернути земельну ділянку - територію загального користування (рекреаційна зона) в селі Хорли, згідно план-схеми № 2 (місце №1) до комунальної власності Хорлівської сільської ради, шляхом підписання акту прийому-передачі земельної ділянки.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Отже, наслідками нікчемності правочину є повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину шляхом повернення кожною із сторін у натурі всього, що вона одержала на виконання цього правочину, і вказані наслідки не може бути змінено за домовленістю сторін.

Однак, обґрунтовуючи позовні вимоги про зобов'язання ОСОБА_2 повернути земельну ділянку - територію загального користування (рекреаційна зона) нікчемністю спірної угоди, прокурор взагалі не навів підстав для застосування до спірних правовідносин норм, що регулюють віндикацію.

Таким чином, позовні вимоги прокурора щодо зобов'язання ОСОБА_2 повернути земельну ділянку - територію загального користування (рекреаційна зона) в селі Хорли, згідно план-схеми № 2 (місце №1) до комунальної власності Хорлівської сільської ради, шляхом підписання акту прийому-передачі земельної ділянки є необґрунтованими.

Стосовно твердження прокурора, що укладений між відповідачами договір на утримання прилеглої території є фактично прихованим договором оренди землі, який суперечить вимогам ст.ст. 116, 123 - 126 ЗК України, колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як вбачається зі змісту договору на утримання прилеглої території с. Хорли Каланчацького району Херсонської області від 26.05.2010, остання взагалі не передбачає обов'язку Хорлівської сільської ради Каланчацького району Херсонської області передати земельну ділянку відповідачу, а лише передбачає належне утримання прилеглої до об'єкта благоустрою території. В матеріалах справи також відсутній акт про приймання-передачу спірної земельної ділянки, який у відповідності до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що була чинною на момент укладення угоди) є невід'ємною частиною договору оренди землі.

Таким чином, оскільки договір на утримання прилеглої території с. Хорли Каланчацького району Херсонської області від 26.05.2010 не передбачає передачу спірної земельної ділянки, то і право користування за нею також не виникає, а відтак вищевказана угода не відповідає ознакам договору оренди і не може вважатися удаваною. Зазначена правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15.12.2015 у справі 916/1447/15-г.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, що була чинною на момент укладення угоди) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, в силу приписів законодавства ФОП ОСОБА_2 не набув речові права на спірну земельну ділянку за договором на утримання прилеглої території, оскільки, для цього необхідною була державна реєстрація права оренди відповідною земельною ділянкою.

Крім цього, як вірно зазначив місцевий господарський суд, відносини, що врегульовані між сторонами оскаржуваним рішенням Виконавчого комітету та договором є відносинами в сфері благоустрою. Вони врегулюванні сторонами виключно законодавством про благоустрій та нормами Цивільного кодексу України щодо укладання угоди. З цих підстав висновки прокурора про удаваність угоди (договору) на утримання прилеглої території, якою ніби-то прикривається договір користування земельною ділянкою (оренди землі) є помилковими.

Досліджені судом обставини не дають підстав стверджувати, що метою діяльності Виконавчого комітету Хорлівської сільської ради та ОСОБА_2 є наміри приховати інший правочин - договір оренди землі.

Отже, сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі відповідно до умов спірного договору - встановлення ТС на території об'єкту благоустрою та утримання прилеглої до неї (ТС) території. Ці правила регулюються законодавством, яке сторонами покладено в основу визначення прав і обов'язків - законодавство про благоустрій.

За таких обставин справи, інші доводи апеляційної скарги Заступника прокурора Херсонської області не спростовують висновку суду першої інстанцій, а тому рішення господарського суду Херсонської області від 29.10.2015 по справі №923/1566/15 підлягає залишенню без змін, як така, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99,

101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Херсонської області від 29.10.2015 у справі №923/1566/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Заступника прокурора Херсонської області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 15.02.2016.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя Л.В. Лавриненко

Суддя В.Т. Пироговський