РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016Справа №910/31905/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна"

до Антимонопольного комітету України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України"

про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України № 483-р від 22.09.2015

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від позивача: Лукяненко О.Л., Шкаровський Д.О. за довіреністю № б/н від 18.11.2015

від відповідача: Мазур І.О. за довіреністю № 300-122/02-3 від 12.01.2016

Назаренко І.В. за довіреністю № 300-122/02-3 від 12.01.2016

від третьої особи: Коваленко С.В. за довіреністю № 01.3.1-12/62-2015 від 21.09.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (відповідач) про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України № 483-р від 22.09.2015 у справі № 128-26.13/104-15.

Позовні вимоги мотивовано тим, що під час прийняття оскаржуваного рішення відповідачем не повно з'ясовані обставини, які мають значення для справи, порушені та неправильно застосовані норми матеріального права, а викладені у рішенні висновки не відповідають обставинам справи, що свідчить про наявність підстав, визначених статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", для визнання цього рішення недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 порушено провадження у справі № 910/31905/15 та призначено розгляд справи на 25.01.2016 о 12:30 год.

В судове засідання, призначене на 25.01.2016, з'явились представники позивача та відповідача, а також представник Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України".

Представники позивача в судовому засіданні 25.01.2016 подали письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору. Письмове підтвердження залучене до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представники позивача в судовому засіданні 25.01.2016 подали клопотання про долучення документів до матеріалів справи, зокрема, довідки про підтвердження зарахування надходжень від сплати судового збору ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна". Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні, призначеному на 25.01.2016, представники відповідача подали відзив на позовну заяву, відповідно до якого просили суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, зважаючи, що оскаржуване рішення прийняте Антимонопольним комітетом України у порядку, визначеному чинним законодавством, без порушення норм матеріального права і процесуальних прав позивача, тоді як доводи позивача не можуть бути підставою для визнання недійсним цього рішення. Відзив разом з доданими до нього документами залучено судом до матеріалів справи та передано до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" Коваленко С.В. в судовому засіданні 25.01.2016 подав клопотання про залучення Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" до участі у справі № 910/31905/15 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Зазначене клопотання разом з доданими до нього документами залучене до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представники позивача в судовому засіданні 25.01.2016 подали клопотання про витребування доказів щодо ринкової вартості авіаційного пального в аеропортах України. Клопотання разом з доданими до нього документами залучене судом до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні, призначеному на 25.01.2016, представники позивача надали усні пояснення щодо заявлених позовних вимог, позов підтримали у повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні 25.01.2016 проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 25.01.2016 в судовому засіданні.

Представники позивача в судовому засіданні 25.01.2016 вищезазначене клопотання підтримали та просили суд його задовольнити.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача, керуючись положеннями ст. 38 ГПК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення зазначеного клопотання та витребування у Антимонопольного комітету України доказів на підтвердження середньої вартості реалізації однієї тони авіаційного пального із заправкою повітряних суден на території міжнародних аеропортів України за період з січня 2014 року по серпень 2015 року, що були підставою для прийняття рішення Антимонопольного комітету України № 483-р від 22.09.2015.

В судовому засіданні 25.01.2016 представники позивача подали клопотання про продовження строку вирішення спору. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні 25.01.2016 здійснювався розгляд клопотання представника Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" Коваленко С.В., поданого 25.01.2016 в судовому засіданні, про залучення Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" до участі у справі № 910/31905/15 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Представник Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" Коваленка С.В. вищезазначене клопотання підтримав та просив суд його задовольнити, оскільки, на його думку, рішення у справі № 910/31905/15 може вплинути на права та обов'язки Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України".

Представники позивача та відповідача в судовому засіданні 25.01.2016 проти задоволення зазначеного клопотання не заперечували.

Враховуючи положення ст. 27 ГПК України та обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення клопотання про залучення до участі у справі Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів; відкладено розгляд справи на 15.02.2016 о 10:40 год.; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України".

27.01.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. Заява судом задоволена.

10.02.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Клопотання судом задоволене.

11.02.2016 через відділ діловодства суду від представника третьої особи надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого третя особа вважає заявлені позивачем вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

В судове засідання, призначене на 15.02.2016, з'явились представники позивача, відповідача та третьої особи.

В судовому засіданні 15.02.2016 представники позивача подали два клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме доказів направлення позовної заяви і доданих до неї документів третій особі та доказів ринкової вартості авіаційного пального, які були отримані під час ознайомлення з матеріалами справи Антимонопольного комітету України. Клопотання судом задоволені та передані до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представники відповідача в судовому засіданні 15.02.2016 подали пояснення, до яких, зокрема, долучили копії матеріалів справи Антимонопольного комітету України № 128-26.13/104-15, за результатом розгляду якої було прийнято оскаржуване рішення. При цьому відповідач просив врахувати, що матеріали наведеної справи містять документи, визначені як інформація з обмеженим доступом та конфіденційна інформація. Пояснення залучені судом до матеріалів справи та передані до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні 15.02.2016 представники позивача надали усні пояснення щодо заявлених позовних вимог, позов підтримали у повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні 15.02.2016 проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 25.01.2016 в судовому засіданні. Представники відповідача в судовому засіданні також підтримали пояснення, подані 15.02.2016 в судовому засіданні, та просили суд врахувати інформацію, викладену в них.

Представник третьої особи в судовому засіданні 15.02.2016 надав усні заперечення проти заявлених позовних вимог та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві, поданому 11.02.2016 через відділ діловодства суду.

Представники позивача в судовому засіданні заявили усне клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні та надання часу для ознайомлення з матеріалами справи № 910/31905/15. Клопотання судом задоволене.

В судовому засіданні, призначеному на 15.02.2016 відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 22.02.2016 о 10:20 год.

В судове засідання, призначене на 22.02.2016, з'явились представники позивача, відповідача та третьої особи.

Представники позивача в судовому засіданні 22.02.2016 подали пояснення щодо відзивів Антимонопольного комітету України та ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" на позовну заяву. Наведені пояснення залучені до матеріалів справи та передані до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представники позивача в судовому засіданні 22.02.2016 подали клопотання про витребування доказів щодо ринкової вартості авіаційного пального в аеропортах України. Наведене клопотання подане позивачем на підставі ст. 38 ГПК України та обґрунтоване тим, що позивачем не було отримано відповідей на його запити до аеропортів, тоді як інформація, надана відповідачем на виконання вимог ухвали суду, є частковою.

Представники позивача в судовому засіданні 22.02.2016 подали клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Наведене клопотання подане на підставі ст. 27 ГПК України та обґрунтоване тим, що відповідно до п. 4 резолютивної частини оскаржуваного рішення позивач зобов'язаний ініціювати внесення змін до договорів про надання послуг з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден у частині встановлення прозорих та прогнозованих змін вартості цих послуг. Оскільки п. 4 резолютивної частини оскаржуваного рішення впливає на права та обов'язки інших осіб - покупців послуг, з якими позивачем укладено договори про надання відповідних послуг, позивач вважає за необхідне залучити до участі у справі всіх покупців, з якими у позивача укладені відповідні договори, згідно переліку, наведеному у поданому клопотанні (34 юридичні особи, в т.ч. іноземні).

Представники позивача в судовому засіданні 22.02.2016 подали клопотання про призначення судово-економічної експертизи. В клопотанні зазначено, що оскаржуване рішення, зокрема, обґрунтоване тим, що позивачем до складу собівартості послуг включено курсову різницю, відсотки за валютним кредитом та заборгованість з бюджетного відшкодування ПДВ. Проте, під час прийняття оскаржуваного рішення відповідачем не було досліджено та не було перевірено первинні документи бухгалтерського обліку позивача, в яких відображено склад собівартості послуг позивача. А тому, посилаючись на приписи ст. 41 ГПК України, позивач вважає, що для встановлення правильності відображення в бухгалтерському обліку позивача собівартості послуг та вирішення питання про віднесення /не віднесення до їх складу витрат на курсові різниці, відсотків за валютним кредитом та заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ, є необхідним призначити судово-економічну експертизу. У наведеному клопотанні позивач також запропонував питання, яке, на його думку, необхідно поставити на вирішення судового експерта, та експертну установу, якій, на його думку, необхідно доручити проведення судово-економічної експертизи.

Представники позивача в судовому засіданні 22.02.2016 подали клопотання про призначення судово-товарознавчої експертизи. В клопотанні зазначено, що оскаржуване рішення, зокрема, обґрунтоване тим, що позивачем завищено вартість послуг з реалізації однієї тони авіаційного пального із заправкою повітряних суден порівняно із вартістю аналогічних послуг в інших аеропортах України, проте відповідачем не було наведено методику порівняння цін на послуги в усіх аеропортах України, не здійснено дослідження вартості аналогічних послуг в МА "Бориспіль", МА "Київ" (Жуляни), МА "Івано-Франківськ", МА "Запоріжжя". А тому, керуючись ст. 41 ГПК України, позивач вважає, що для визначення правильності визначення цін на спірні послуги та обґрунтованості висновку про завищення позивачем вартості спірних послуг, є необхідним призначити судово-товарознавчу експертизу. У наведеному клопотанні позивач також запропонував питання, які, на його думку, необхідно поставити на вирішення судового експерта, та експертну установу, якій, на його думку, необхідно доручити проведення судово-товарознавчої експертизи.

Представники позивача в судовому засіданні 22.02.2016 подали клопотання про повернення надміру сплаченої суми судового збору.

Наведені клопотання, подані представниками позивача в судовому засіданні 22.02.2016, залучені судом до матеріалів справи та передані до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні 22.02.2016 здійснювався розгляд поданих представниками позивача клопотань.

Заслухавши пояснення представників сторін, суд розглянув та відхилив як безпідставне клопотання позивача про витребування доказів щодо ринкової вартості авіаційного пального в аеропортах України, з огляду на таке.

Судом встановлено, що до предмету доказування у даній господарській справі відноситься встановлення факту наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України № 483-р від 22.09.2015 у справі № 128-26.13/104-15, при цьому перелік підстав для визнання недійсним рішень органів Антимонопольного комітету України чітко визначений частиною 1 статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції". Таким чином, суд встановлює наявність або відсутність встановлених законом підстав для визнання недійсним оскаржуваного рішення Антимонопольного комітету України з урахуванням тих доказів, на підставі яких Антимонопольний комітет України прийняв оскаржуване рішення. При цьому господарський суд не повинен перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України

Заслухавши пояснення представників сторін, суд розглянув в судовому засіданні 22.02.2016 та відхилив як безпідставне клопотання позивача про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (далі -клопотання про залучення третіх осіб), з огляду на таке.

Судом встановлено, що особи, яких позивач просить залучити до участі у справі в якості третіх осіб, фактично не брали участі у справі Антимонопольного комітету України № 128-26.13/104-15. Зокрема, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 39 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особами, які беруть участь у справі, визнаються: сторони, треті особи, їх представники; сторонами у справі є відповідач і заявник (у разі якщо справу розпочато за відповідною заявою); заявником є особа, яка подала заяву, подання про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Крім того, безпосередньо в оскаржуваному рішенні відсутнє посилання на перелік осіб - покупців послуг, з якими ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" укладено договори про надання послуг з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден, яких позивач просить залучити до участі у справі в якості третіх осіб.

Зважаючи на наведене, позивачем не доведено суду, що рішення господарського суду в даній справі може влинути на права або обов'язки цих осіб щодо однієї зі сторін спору у даній справі.

Водночас, суд звернув увагу, що у клопотанні про залучення третіх осіб позивач, поміж іншого, вказав, що оскільки частина контрагентів ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" є нерезидентами, то судові доручення мають надсилатися у порядку, передбаченому міжнародними угодами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України. Згідно Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (далі - Конвенція), яка набрала чинності доля України відповідно до Закону України від 19.10.2000 № 2052-III з 26.11.2000, зокрема,судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що судовий документ було вручено або доставлено особисто відповідачеві і це було здійснено в належний строк, достатній для здійснення захисту. У випадку, передбаченому частиною другою статті 15 Конвенції, суд може постановити рішення, якщо з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.

Зважаючи на встановлену судом безпідставність заявленого позивачем клопотання про залучення третіх осіб, суд також розцінює подане позивачем клопотання про залучення у справі третіх осіб (в т.ч. нерезидентів) як свідоме та безпідставне ухилення позивача від розгляду справи, пошук шляхів для затягування судового процесу, тоді як відповідно до ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, суд розглянув в судовому засіданні 22.02.2016 та відхилив як безпідставні клопотання позивача про призначення судово-економічної експертизи та клопотання про призначення судово-товарознавчої експертизи (далі - клопотання про призначення судових експертиз), з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 41 Господарського процесуального кодексу України судова експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань.

У п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання призначення судової експертизи" також вказано, що експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань, при цьому наголошено, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про правову оцінку дій сторін.

Як зазначалось, до предмету доказування у даній господарській справі відноситься встановлення факту наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України № 483-р від 22.09.2015 у справі № 128-26.13/104-15, перелік підстав для визнання недійсним рішень органів Антимонопольного комітету України чітко визначений частиною 1 статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Водночас, запропоновані позивачем питання (а.с. 233, 236 т. 2) не потребують спеціальних знань та підлягають вирішенню в процесі судового розгляду спору по суті на основі наявних у справі доказів. При цьому, з урахуванням приписів ст.ст. 4-3, 22, 32, 33, 34, 36 ГПК України, позивач не позбавлений права у ході судового процесу доводити правомірність своїх вимог доказами, які у нього наявні, а у разі неможливості самостійно надати ці докази - з дотриманням приписів ст. 38 ГПК України, проте з урахуванням при цьому тих обставин, що органи Антимонопольного комітету України приймають рішення за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції на підставі доказів, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення, а особи, які брали участь у справі (про порушення законодавства про захист економічної конкуренції), мали право, зокрема, наводити докази, подавати клопотання, усні й письмові пояснення (заперечення), пропозиції щодо питань, які виносяться на експертизу під час розгляду справи органом Антимонопольного комітету України (ст.ст. 40, 41, 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції"). Разом з тим, з матеріалів справи Антимонопольного комітету України № 128-26.13/104-15 не вбачається, що ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" зверталось до Антимонопольного комітету України з клопотаннями про призначення економічної експертизи та/або товарознавчої експертизи.

Зважаючи на наведене, суд також розцінює подані позивачем клопотання про призначення судових експертиз як свідоме та безпідставне ухилення позивача від розгляду справи, пошук шляхів для затягування судового процесу.

Водночас, відхиляючи подані позивачем клопотання про залучення третіх осіб та призначення судових експертиз, судом враховано, що відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Водночас, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

В судовому засіданні 22.02.2016 суд розглянув та задовольнив клопотання позивача про повернення йому надміру сплаченої суми судового збору.

В судовому засіданні 22.02.2016 здійснювався розгляд справи по суті.

Представники позивача в судовому засіданні 22.02.2016 надали усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримали у повному обсязі з урахуванням письмових пояснень щодо відзивів відповідача та третьої особи, поданих 22.02.2016 в судовому засіданні.

Представники відповідача в судовому засіданні 22.02.2016 проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 25.01.2016 в судовому засіданні.

Представник третьої особи в судовому засіданні 22.02.2016 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, поданому 11.02.2016 через відділ діловодства суду.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 22.02.2016 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

22.09.2015 Антимонопольним комітетом України (далі - АМК, відповідач) прийнято Рішення № 483-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі у справі № 128-26.13/104-15 (ділі - Рішення АМК), яким:

- визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" (ідентифікаційний код 35031928) (далі - ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна", позивач) із січня 2014 року по серпень 2015 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден у межах територій Міжнародного аеропорту "Харків" та Міжнародного аеропорту "Одеса" (п. 1 резолютивної частини Рішення АМК);

- визнано дії ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" протягом листопада 2014 - липня 2015 року, які полягають у встановленні завищеної вартості послуг з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден та умов їх реалізації, порушенням, передбаченим пунктом 1 частини другої статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден в межах територій Міжнародного аеропорту "Харків" та Міжнародного аеропорту "Одеса", шляхом встановлення таких цін та умов реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (п. 2 резолютивної частини Рішення АМК);

- за порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накладено на ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" штраф у розмірі 11519000 (одинадцять мільйонів п'ятсот дев'ятнадцять тисяч) гривень (п. 3 резолютивної частини Рішення АМК);

- зобов'язано ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" припинити порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, шляхом ініціювання внесення змін до договорів про надання послуг з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден у частині встановлення прозорих та прогнозованих змін вартості цих послуг (п. 4 резолютивної частини Рішення АМК);

- визнано дії ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" протягом 2014 - липня 2015 року, що полягали в наданні знижок на послуги з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден на території Міжнародного аеропорту "Одеса" окремому суб'єкту господарювання без об'єктивно виправданих на те причин, порушенням, передбаченим пунктом 2 частини другої статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді застосування різних цін до рівнозначних угод із суб'єктами господарювання (авіаперевізниками) без об'єктивно виправданих на те причин (п. 5 резолютивної частини Рішення АМК);

- за порушення, зазначене в пункті 5 резолютивної частини цього рішення, накладено ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" штраф у розмір 7199000 (сім мільйонів сто дев'яносто дев'ять тисяч) гривень (п. 6 резолютивної частини Рішення АМК).

Натомість, позивач вважає, що під час прийняття оскаржуваного рішення відповідачем не повно з'ясовані обставини, які мають значення для справи, порушені та неправильно застосовані норми матеріального права, а викладені у рішенні висновки не відповідають обставинам справи, оскільки:

1. Територіальні межі товарних ринків, на яких здійснює діяльність позивач, визначені з порушенням Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої Розпорядженням Антимонопольного комітету України № 49-р від 05.03.2002 (надалі - Методика).

Так, позивач вважає, що відповідач під час визначення меж товарних ринків порушив п. 6.1. Методики, оскільки об'єднав території двох аеропортів, які є двома окремими ринками, в один, а це, на думку позивача, призвело до неправильного визначення мінімальної території доцільного придбання товарів та такі дії є підставою для визнання оскаржуваного рішення недійсним.

2. Не доведено, що позивач встановлював ціни та умови реалізації авіаційного пального, які неможливо було б встановити за умов існування конкуренції на ринку. При цьому відповідачем:

2.1. зроблено необгрунтований висновок про те, що позивачем до складу собівартості послуг включено курсову різницю, відсотки за валютним кредитом та заборгованість з бюджетного відшкодування ПДВ.

Позивач стверджує, що зроблений відповідачем в оскаржуваному рішенні розрахунок собівартості послуг позивача є розрахунком загальних витрат господарської діяльності позивача, а не собівартості послуг, при цьому позивач звернув увагу, що відповідачем взагалі не здійснено визначення собівартості послуг з реалізації 1 тони авіаційного пального із заправкою повітряних суден. Позивач стверджує, що ним до складу собівартості послуг не включались та не могли бути включені витрати на курсові різниці відсотки за кредитами та заборгованість з відшкодування ПДВ.

Отже, позивач вважає, що висновок щодо завищення вартості послуг позивачем шляхом віднесення до собівартості необгрунтованих витрат зроблено відповідачем внаслідок неповного з'ясування обставин справи, що є підставою для визнання оскаржуваного рішення недійсним. Також позивач вважає, що висновок відповідача про віднесення заборгованості з ПДВ до складу собівартості не відповідає матеріалам справи, а отже відповідачем неповно з'ясовані обставини справи щодо складу собівартості послуг позивача, що є підставою для визнання оскаржуваного рішення недійсним.

2.2 для визначення складу собівартості послуг позивача застосовані положення Податкового кодексу України, які не стосуються питань собівартості, зокрема, відповідачем неправильно застосовано положення ст. 134, 138, 139 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла до 01.01.2015 р.) для встановлення собівартості послуг позивача, що є підставою для визнання оскаржуваного рішення недійсним.

2.3 не встановлена вартість послуг з реалізації авіаційного пального в більшості інших аеропортів України.

В оскаржуваному рішенні відповідач дійшов висновку про завищення вартості послуг позивача з реалізації однієї тони авіаційного пального із заправкою повітряних суден (без урахування ПДВ) в межах територій Міжнародного аеропорту "Харків" та Міжнародного аеропорту "Одеса" в листопаді 2014 року. Проте, позивач звертає увагу, що для порівняння в оскаржуваному рішенні наведені відомості щодо вартості авіаційного пального лише в трьох аеропортах: МА "Чернівці", МЛ "Львів", МА "Дніпропетровськ" та не проаналізовано відомості щодо вартості пального в інших аеропортах України, що свідчить про неповне з'ясування обставин справи та внаслідок цього відповідачем зроблено необгрунтований висновок щодо завищення вартості послуг позивачем, що є підставою для визнання недійсним оскаржуваного рішення.

2.4 не з'ясовано, що між позивачем та авіаперевізниками були укладені двосторонні угоди про визначення вартості пального з заправкою.

Так, в оскаржуваному рішенні відповідач дійшов висновку, що позивач здійснює односторонню зміну ціни послуг шляхом направлення повідомлень авіаперевізникам факсимільним зв'язком. Однак, такі повідомлення, як вважає позивач, за своєю природою є двостороннім договором (угодою) між сторонами, яке скріплюється печаткою та підписами уповноважених представників, а отже зміна вартості послуг відбувається не в односторонньому порядку позивачем, а шляхом укладення додаткової угоди до договору. Таким чином позивач вважає, що відповідачем неповно з'ясовано обставини укладення двосторонніх угод (повідомлень) про вартість послуг позивача за договорами з авіаперевізниками, що є підставою для визнання оскаржуваного рішення недійсним.

3. Позивача притягнено до відповідальності за зловживання монопольним становищем за відсутності складу порушення законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки становище позивача на ринку визначено з порушенням Методики.

Відповідно до п. 2, 5 оскаржуваного рішення, позивач вчинив порушення, передбачене п. 1, 2 ч. 2 ст. 13, п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку. Склад порушення, визначеного наведеними нормами передбачає наявність правильно встановленого монопольного становища суб'єкта, якого притягнено до відповідальності.

Позивач вважає, що оскільки під час визначення монопольного становища відповідачем було порушено положення Методики, зокрема, неправильно визначено межі товарного ринку то в спірному випадку відсутній склад правопорушення у виді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, а притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу за вчинення дій, які не містять складу порушення законодавства про захист економічної конкуренції, є протиправним та порушує права позивача.

Зважаючи на наведене, позивач просить суд визнати Рішення АМК недійсним з огляду на наявність підстав, визначених статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", для визнання цього рішення недійсним.

Відповідач проти позову заперечує з підстав його необґрунтованості, вважає Рішення № 483-р від 22.09.2015 законним, обгрунтованим та таким, що повністю відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Третя особа вважає заявлені позивачем вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно із ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін та третьої особи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Правовідносини, пов'язані з обмеженням монополізму та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України (далі - ГК України), і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами.

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції, тощо.

Відповідно до частини першої статті ст. 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначені підстави для початку розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, за заявами суб'єктів господарювання, громадян, об'єднань, установ, організацій про порушення їх прав внаслідок дій чи бездіяльності, визначених цим Законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Справа № 128-26.13/104-15, за результатом розгляду якої АМК прийнято оскаржуване рішення, розпочата за заявою Приватного акціонерного товариства "Міжнародні авіалінії України" (далі - ПрАТ "МАУ", третя особа) від 11.12.2014 № 1.19-437 (вх. від 16.12.2014 № 1 /661/М-122) на дії ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна".

Згідно частини 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу тощо.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

По матеріалам справи судом встановлено, що позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним Рішення в межах строку, встановленого ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" для оскарження рішень Антимонопольного комітету України.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначені підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, а саме:

неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи;

недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскаржуваним рішенням визнано, що ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" із січня 2014 року по серпень 2015 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден у межах територій Міжнародного аеропорту "Харків" та Міжнародного аеропорту "Одеса" та визнано дії ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" порушенням, передбаченим пунктами 1, 2 частини другої статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Згідно визначення ч. 1 ст. 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо:

на цьому ринку у нього немає жодного конкурента;

не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Стаття 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачає кваліфікуючі ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку (частина перша цієї статті) та перелік відповідних дій чи бездіяльності (частина друга цієї статті).

Зокрема, згідно п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку визнається:

- встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;

- застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об'єктивно виправданих на те причин.

Оскільки спір у даній справі пов'язаний із визнанням Антимонопольним комітетом України ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" таким, що займало монопольне (домінуюче) становище на ринку (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), суд взяв до уваги роз'яснення Вищого господарського суду України, надані господарським судам з метою забезпечення правильного і однакового застосування приписів конкурентного законодавства у пунктах 14, 15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2012 № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" (далі - Постанова Пленуму ВГСУ).

Зокрема, у наведеній Постанові Пленуму ВГСУ зазначено, що у вирішенні спірних питань, пов'язаних з визначенням органами Антимонопольного комітету України монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на певних ринках товарів, господарським судам слід мати на увазі таке.

Установлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об'єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища (п.п. 15.1 п. 15 Постанови Пленуму ВГСУ).

Обов'язок з доведення в суді факту зайняття суб'єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі.

Водночас за змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції (п.п. 15.4 п. 15 Постанови Пленуму ВГСУ).

Господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 N 49-р. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку (п.п. 15.5 п. 15 Постанови Пленуму ВГСУ).

При прийнятті рішення у даній господарській справі, суд дослідив зміст оскаржуваного Рішення АМК та документи, на підставі яких було прийняте це рішення, врахував усні та письмові пояснення представників сторін та третьої особи, дослідив докази, надані сторонами та третьою особою.

Щодо тверджень позивача про визначення відповідачем територіальних меж товарних ринків з порушенням Методики.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" здійснює оптову та роздрібну реалізацію авіаційного пального із заправкою повітряних суден, що здійснюють внутрішні та міжнародні рейси у межах територій Міжнародного аеропорту "Харків" та Міжнародного аеропорту "Одеса".

Становище TOB ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" на товарному ринку визначено Антимонопольним комітетом України відповідно до Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта з господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.04.20' за № 317/6605 (далі - Методика).

Згідно із пунктом 2.1.Методики встановлення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання може включати в себе такі дії, зокрема, як встановлення об'єктів аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища; складання переліку товарів (робіт, послуг), щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб'єкта господарювання і які мають ознаки одного товару, товарної групи; визначення товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку; розрахунок часток суб'єктів господарювання на ринку; визначення бар'єрів для вступу на ринок для суб'єктів господарювання.

При цьому, суд звертає увагу, що пунктом 2.1. Методики передбачено саме можливість, а не обов'язковість включення зазначених вище дій при визначенні монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання.

Крім того, з урахуванням пункту 2.2 Методики, етапи визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення, передбачені п. 2.1 Методики, можуть змінюватися залежно від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної інформації щодо ринку тощо.

Товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого.

Споживачами послуг з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден є, зокрема, суб'єкти господарювання - авіаперевізники, які здійснюють внутрішні та міжнародні авіаперевезення.

АМК в оскаржуваному рішенні було визначено, що послуги з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден з показниками взаємозамінності, зокрема, за подібністю призначення, споживчих властивостей та характеристик, якісних показників, подібністю фізичних, технічних експлуатаційних властивостей і характеристик тощо не є взаємозамінними з іншими послугами.

У зв'язку з наведеним, АМК дійшов висновку, що товарними межами ринку є послуги з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден.

ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" здійснює оптову та роздрібну реалізацію авіаційного пального із заправкою повітряних суден лише у межах територій Міжнародного аеропорту "Харків" та Міжнародного аеропорту "Одеса".

Територіальні межі ринку АМК визначив відповідно пункту 6.1 Методики, згідно якого територіальні межі ринку певного товару (послуги) визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів (послуг) є неможливим або недоцільним.

Зокрема, АМК взято до уваги, що повітряне судно, зважаючи на технічні особливості пересування цього виду транспорту, як правило, може здійснити заправку (дозаправку) авіаційним пальним виключно у межах певного географічного простору - аеропорту, в якому воно перебуває.

При здійсненні заправки чи дозаправки літака поза межами аеропорту, з якого здійснюється виліт, авіаперевізники враховують ряд факторів, які є індивідуальними в кожному конкретному випадку, зокрема, дальність польоту, завантаженість літака, швидкість та напрямок вітру, розклад рейсів, час обслуговування повітряного судна в аеропорту, отримані часові інтервали для здійснення злету та посадки в аеропортах вильоту та прильоту (слоти), графік виконання поточного технічного обслуговування повітряного судна та ряд інших факторів.

Для здійснення заправки чи дозаправки повітряного судна в інших аеропортах України за умови, що виліт здійснюється з Міжнародного аеропорту "Харків" чи Міжнародного аеропорту "Одеса", авіакомпанії необхідно понести додаткові витрати на паливо (на переліт до іншого аеропорту), знос літака, екіпаж, навігацію, аеропортовий збір, наземний збір, витрати на технічне обслуговування.

Враховуючи зазначене, авіакомпаніям економічно невигідно здійснювати дозаправку повітряних суден в інших аеропортах при вильоті з Міжнародного аеропорту "Харків" чи Міжнародного аеропорту "Одеса".

Крім цього, заправка чи дозаправка в інших аеропортах, з яких не здійснюється виліт, суперечить умовам договору повітряного перевезення пасажирів, вказаних у квитку, оскільки вимагає здійснення додаткових посадки та зльоту не в аеропорту призначення, збільшує тривалість перельоту, що значно знижує комфорт польоту для пасажирів та знижує якість послуги, яка надається. У деяких випадках заправка чи дозаправка в інших аеропортах, з яких не здійснюється виліт, є неможливою, оскільки потребує відхилення від авіаційного маршруту, погодження нових авіаційних маршрутів та отримання нових слотів.

Відтак, споживачеві (авіаперевізнику) невигідно, а іноді навіть неможливо (залежно від типу повітряного судна, авіаційного маршруту тощо) переміщуватися з метою заправки повітряного судна в інші аеропорти України. Отже, територія, в межах якої споживач може вдовольнити свій попит на певний товар, обмежена територією аеропорту, з якого здійснюється виліт повітряного судна.

Враховуючи зазначене, АМК дійшов висновку, що територіальними межами ринків послуг реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден є територія Міжнародного аеропорту аеропорту "Харків" та Міжнародного аеропорту "Одеса".

Отже, АМК вірно встановлено, що послуги з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден, які не є взаємозамінними з іншими послугами та які надаються споживачам у межах територій Міжнародного аеропорту "Харків" та Міжнародного аеропорту "Одеса" лише ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна", є ринком товару з однаковими товарними межами у визначених двох територіальних межах, на якому у визначених часових межах (січень 2014 - серпень 2015 року) позивач займав монопольне (домінуюче) становище.

Натомість, доводи позивача про те, що відповідач порушив п. 6.1 Методики, оскільки об'єднав території двох аеропортів, які є двома окремими ринками, в один товарний ринок, фактично не відповідають змісту оскаржуваного рішення, а тому відхиляються судом як безпідставні. При цьому суд підкреслює, що за змістом оскаржуваного рішення чітко вбачається, що позивач вчинив порушення на ринку товару з однаковими товарними межами у визначених двох територіальних межах, що за стилістикою складання Рішення АМК зазначено як "у межах територій Міжнародного аеропорту "Харків" та Міжнародного аеропорту "Одеса".

Додатково суд взяв до уваги пояснення, надані третьою особою під час розгляду даної судової справи пояснення, зокрема, з приводу того, що послуги з реалізації пального із заправкою повітряних суден, які надаються позивачем, не є взаємозамінними з іншими послугами, що надаються споживачам у межах територій Міжнародного аеропорту "Харків" та Міжнародного аеропорту "Одеса". Тобто лише ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" надає такі послуги на кожному окремому товарному ринку - Міжнародний аеропорт "Харків" та Міжнародний аеропорт "Одеса".

Таким чином, оскаржуване рішення АМК містить обґрунтований висновок, зокрема, про те, що відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшн Україна" протягом 2014 року та серпня 2015 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден в межах територій Міжнародного аеропорту "Харків" та Міжнародного аеропорту "Одеса".

Щодо доводів позивача з приводу недоведеності в оскаржуваному рішенні встановлення позивачем таких ціни та умов реалізації авіаційного пального, які неможливо було б встановити за умов існування конкуренції на ринку.

Зазначені доводи позивача спростовуються матеріалами справи, а тому відхиляються судом як безпідставні з огляду на таке.

Як встановлено судом, до Антимонопольного комітету України звернулось ПрАТ "МАУ" із заявою про порушення законодавства України про захист економічної конкуренції від 11.12.2014 № 1.19-437. В подальшому, додатково до наведеної заяви, ПрАТ "МАУ" подавало АМК додаткові пояснення від 03.03.2015 № 01.3.1-10/30 та додаткові пояснення від 13.05.2015 № 02.2-09-140.

За інформацією, наданою до АМК (лист від 09.06.2015 № 01.3.1-10/100, інформація визначена конфіденційною), необгрунтоване зростання ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" вартості послуг з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден у межах територій Міжнародного аеропорту "Харків" та Міжнародного аеропорту "Одеса" призвело або може призвести до негативних наслідків для авіакомпанії, зокрема: понесення ПрАТ "МАУ" додаткових витрат, зменшення пасажиропотоку, збільшення збитковості рейсів, зменшення кількості рейсів та/або відміна деяких з них.

27.04.2012 між ПрАТ "МАУ" (замовник) і ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" (виконавець) укладено договір 02/04.12-ЗП поставки та надання послуг із заправки повітряних суден (далі - Договір). Аналогічні договори укладено і з іншими суб'єктами господарювання (авіаперевізниками).

Зокрема, пунктом 4.2 наведеного Договору передбачено, що вартість Товару та послуг за цим Договором є договірною та визначається на підставі двосторонніх угод, які додаються до цього Договору та являються його невід'ємною частиною. Вартість Товару та послуг може змінюватись Виконавцем в залежності від показників, які обумовлюють ціну Товару та послу, що надаються.

Відповідно до пункту 4.3 Договору Виконавець має право на зміну способу формування ціни Товару, послуг у випадку зміни постачальника, прасів, прейскурантів та інших документів Виконавця, які регулюють внутрішню маркетингову політику шляхом підписання додаткової угоди.

У разі зміни вартості Товару та послуг, Виконавець направляє за допомогою засобів факсимільного зв'язку Замовнику угоду про вартість товару та послуг не менш ніж за один календарний день до введення в дію цін.

При цьому згідно з пунктом 4.4. Договору визначено, що розрахунок ціни Товару залежить від ринкового курсу грн./дол. США на міжбанківській валютній біржі.

При цьому Договір не передбачає прозорої системи встановлення вартості послуг з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден для внутрішніх авіаперевезень та для міжнародних авіаперевезень.

Як досліджено АМК, фактично відбувається одностороння зміна ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" ціни зазначених послуг шляхом направлення повідомлень до споживачів факсимільним зв'язком. Повідомлення про вартість товарів та послуг, які надсилаються суб'єктам господарювання (авіаперевізникам), не містять обгрунтувань та розрахунків запропонованих цін.

Крім того, споживач (авіаперевізник) не може відмовитись від запропонованої ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" ціни, оскільки пунктом 4.14 Договору передбачено, що у разі не досягнення домовленості сторін по вартості Товару та послуг, дія цього Договору припиняється.

Тобто, у разі незгоди із запропонованою ціною споживач (авіаперевізник) може втратити постачальника (ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна") та поставити під загрозу можливість здійснення авіаперевезень.

Відповідно до умов Договору повідомлення про зміну ціни повинно бути надане контрагенту не пізніше ніж за один день до набрання чинності нових цін на послуги з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден. ПрАТ "МАУ" зазначало, що такі повідомлення направляються ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна", як правило, в останній день перед введенням в дію нових цін, що фактично позбавляє можливості ПрАТ "МАУ" завчасно відреагувати на такі зміни та унеможливлює будь-які подальші переговори з цього приводу.

ПрАТ "МАУ" надіслало письмову претензію на адресу ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" у відповідь на повідомлення про збільшення ціни на послуги з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден в межах територій Міжнародного аеропорту "Харків" та Міжнародного аеропорту "Одеса" в односторонньому порядку.

Однак, незважаючи на численні спроби ПрАТ "МАУ" врегулювати відносини щодо встановлення вартості послуг з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден, ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" не надало економічних обґрунтувань вартості цих послуг.

В ході розгляду справи АМК було проведено аналіз цінової поведінки суб'єктів господарювання, що є надавачами послуг з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден, у розрізі інших аеропортів України станом на листопад 2014 року, зокрема, в Міжнародних аеропортах Дніпропетровськ, Львів, Чернівці. При цьому, суд зазначає, що порівняльний аналіз цінової поведінки суб'єктів господарювання з цінової поведінкою ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" є додатковим фактором, що свідчить про неправомірне використання позивачем свого ринкового становища (монопольного становища) в територіальних межах Міжнародного аеропорту "Харків" та Міжнародного аеропорту "Одеса". Крім того, АМК не зобов'язаний був досліджувати вартість аналогічних послуг у всіх аеропортах України, зокрема, в тих, які фактично не використовуються авіакомпаніями з метою здійснення господарської діяльності з пасажирських та вантажних авіаперевезень.

Так, зокрема, за інформацією ТОВ "Міжнародний аеропорт "Дніпропетровськ" (лист від 04.02.2015 № 1.40/72) на території міжнародного аеропорту Дніпропетровськ у період 2013-2015 років реалізацію (поставку) авіаційного пального для повітряних суден здійснювало 3 суб'єкта господарювання. При цьому, вартість 1 тонни авіаційного пального ТОВ "Міжнародний аеропорт "Дніпропетровськ" з 27 листопада 2014 року для внутрішніх та міжнародних рейсів була встановлена на рівні 18 998,33 (без ПДВ).

Тобто, враховуючи наведені в оскаржуваному рішенні дані, вбачається, що в межах територій аеропортів, де здійснюють діяльність декілька суб'єктів господарювання і у авіакомпанії є можливість вибору того чи іншого надавача послуг, вартість послуг із реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден, протягом досліджуваного періоду була нижчою, ніж у ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" на ринках, де зазначене товариство займало монопольне (домінуюче) становище.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач під час дослідження діяльності позивача керувався виключно офіційними даними, які отримував від заявника (ПрАТ "МАУ"), інших суб'єктів господарської діяльності на товарному ринку, на якому діє позивач (ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна"), від державних органів та від самого позивача.

За інформацією ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна", наданою листом від 31.12.2014 №528 на вимогу голови Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.12.2014 №02-26/1-5414 про надання обґрунтувань щодо встановленої вартості зазначених послуг на території Міжнародного аеропорту "Харків", ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" самостійно повідомило, що стосовно міжнародних рейсів зазнає додаткових витрат з митного оформлення декларацій, наявності заборгованості з відшкодування ПДВ та поповнення обігових коштів. При цьому ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" не надало розрахунку додаткових витрат та обгрунтування їх підвищення, що спричинило значне підвищення вартості послуг для міжнародних рейсів протягом листопада 2014 року.

За інформацією ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна", наданою листом від 05.03.2015 №70 на вимогу голови Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 16.02.2015 № 02-26/1-624 в розрахунках фактичних ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" на надання послуг заправки повітряних суден в Міжнародному аеропорту "Харків" протягом листопада-грудня 2014 року та січня 2015 року закладені витати на курсову різницю на закупівлю валюти, курсову різницю від перерахунку валютного кредиту та витрати по кредиту (відсотки).

На вимоги голови Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.01.2015 №08-03/153 та від 26.02.2015 №08-03/433 про надання обгрунтувань щодо встановленої вартості послуг на території Міжнародного аеропорту "Одеса" цьому ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" листом від 17.03.2015 № 77, відповідних обґрунтувань та розрахунків надано не було.

ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" у своєму листі від 20.12.2014 №524, адресованому ПрАТ "МАУ", також зазначає, що значне підвищення ціни пов'язане з додатковими витратами на оформлення та декларування міжнародних рейсів, витратами на забезпечення валютного кредиту, витратами, пов'язаними з курсовою різницею та невідшкодованим ПДВ за міжнародні рейси. Втім, економічне обґрунтування збільшення цих витрат відсутнє.

За інформацією, отриманою від ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна", облікова вартість авіаційного пального за жовтень - листопад 2014 року зменшилась з 14 693,56 грн. за тонну до 13 747,73 грн. за тонну, або на 6 відсотків. Але при цьому значне зменшення облікової вартості авіаційного пального не відображено в договірних відносинах зі споживачами ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" шляхом зменшення вартості послуг з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден.

Тобто, підставно вважати, що значне збільшення вартості цих послуг у листопаді 2014 року має бути пов'язане з іншими чинниками.

Враховуючи наведені в оскаржуваному рішенні обставини, АМК дійшов висновку, що завищення вартості послуг з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден на території Міжнародного аеропорту "Харків" та Міжнародного аеропорту "Одеса" становить щонайменше 24 відсотки встановленої ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" вартості за рахунок необгрунтованого віднесення до собівартості витрат, пов'язаних з курсовою різницею, заборгованості з відшкодування ПДВ наявності обігових коштів.

При цьому з оскаржуваного рішення АМК жодним чином не вбачається, що ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" відносив витрати на курсові різниці та відсотки за кредитами, а також заборгованість з відшкодування ПДВ, прямо на собівартість в розумінні бухгалтерського обліку, тоді як по суті оскаржуваного рішення АМК йдеться про те, що ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" передбачав це при визначенні вартості послуг з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден.

Водночас, застосовані АМК при винесенні оскаржуваного рішення положення ст.ст. 134, 138, 139 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла до 01.01.2015) не призвели та не могли призвести до прийняття неправильного рішення, враховуючи визначені часові межі дослідження АМК (січень 2014 - серпень 2015 року).

Крім того суд зазначає, що АМК дійшов обґрунтованого висновку, що за умов існування значної конкуренції на відповідному ринку, суб'єкти господарювання не можуть значною мірою підвищувати ціну на кінцевий товар у зв'язку зі збільшенням ризиків господарської діяльності, зокрема, валютних коливань, оскільки існує велика вірогідність того, що при значному підвищенні ціни на товар вони втратять частину покупців та свої позиції на відповідному ринку.

Отже, зростання вартості послуг з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден на території Міжнародного аеропорту "Харків" та Міжнародного аеропорту "Одеса", починаючи з листопада 2014 року, є економічно необгрунтованим.

Такі дії ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" були б неможливими за умови існування значної конкуренції на ринку послуг з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден в територіальних межах Міжнародного аеропорту аеропорту "Харків" та Міжнародного аеропорту "Одеса", адже в такому випадку споживач (авіаперевізник) мав би можливість обирати між кількома виконавцями і, в разі ущемлення його інтересів, обрав би іншого виконавця.

Щодо тверджень позивача про притягнення його до відповідальності за зловживання монопольним становищем за відсутності складу порушення законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки становище позивача на ринку визначено з порушенням Методики, то суд критично оцінює такі твердження з огляду на недоведення позивачем порушення відповідачем, зокрема, п. 6.1 Методики при визначенні територіальних меж товарних ринків.

Таким чином, з огляду на положення чинного законодавства України та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що відповідачем в оскаржуваному Рішенні АМК правомірно визнано ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" таким, що із січня 2014 року по серпень 2015 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден у межах територій Міжнародного аеропорту "Харків" та Міжнародного аеропорту "Одеса".

Суд також дійшов висновку, що відповідачем в оскаржуваному Рішенні правомірно кваліфіковано дії ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" протягом листопада 2014 - липня 2015 року, які полягали у встановленні завищеної вартості послуг з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден та умов їх реалізації, як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 частини другої статті 13, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Крім того, в оскаржуваному Рішенні АМК правомірно кваліфіковано дії ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" протягом 2014 - липня 2015 року, що полягали в наданні знижок на послуги з реалізації авіаційного пального із заправкою повітряних суден на території Міжнародного аеропорту "Одеса" окремому суб'єкту господарювання без об'єктивно виправданих на те причин, як порушення, передбачене пунктом 2 частини другої статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Частиною 1 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи № 128-26.13/104-15 та повноту їх встановлення в оскаржуваному Рішенні, суд дійшов висновку про те, що відповідачем дотримано вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції", Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90299, у зв'язку з чим всебічно, повно і об'єктивно розглянуто обставини справи № 128-26.13/104-15, досліджено подані документи, належним чином проаналізовано відносини сторін.

Таким чином, оцінивши в сукупності наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що викладені в оскаржуваному рішенні Антимонопольного комітету України № 483-р від 22.09.2015 висновки відповідача відповідають фактичним обставинам справи № 128-26.13/104-15, нормам матеріального права, є законними та обґрунтованими.

Натомість, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду по суті судової справи № 910/31905/15.

Зважаючи на встановлене, у задоволенні позову ТОВ "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, при відмові в позові повністю - судовий збір покладається на позивача.

Водночас, суд взяв до уваги, що позов, з яким позивач звернувся до господарського суду, носить немайновий характер та за його подання у грудні 2015 року, враховуючи ч. 1 ст. 4, п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", позивач мав сплатити 1218,00 грн., тоді як фактично сплатив 182700,00 грн. як за позов майнового характеру, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 1378 від 04.12.2015, а отже, в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" (в чинній редакції) передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду, зокрема, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

22.02.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору. Обгрунтовуючи наведене клопотання, позивач зазначив, що фактично звернувся до господарського суду з позовною заявою немайнового характеру, тоді як судовий збір був сплачений ним за подання позовної заяви майнового характеру, у зв'язку з чим позивач просив суд повернути надміру сплачений судовий збір в розмірі 181482,00 грн. згідно платіжного доручення № 1378 від 04.12.2015 з урахуванням вимог ст.ст. 4, 7 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи норми ст.ст. 4, 7 Закону України "Про судовий збір" та подане позивачем відповідне клопотання, суд дійшов висновку про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" надміру сплаченого судового збору в сумі 181482,00 грн. згідно платіжного доручення № 1378 від 04.12.2015, тоді як судовий збір в сумі 1218,00 грн., з огляду на відмову в позові повністю, - покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 22, 27, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛУКОЙЛ Авіейшен Україна" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, будинок 50; ідентифікаційний код 14360570) з Державного бюджету України 181482,00 грн. (сто вісімдесят одну тисячу чотириста вісімдесят дві гривні 00 коп.) судового збору, перерахованого платіжним дорученням № 1378 від 04.12.2015, оригінал якого залишити в матеріалах справи № 910/31905/15. Видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.02.2016.

Суддя Гумега О.В.