ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.02.16р. Справа № 904/292/16
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рудомайн", м. Кривий Ріг Дніпропетровська область

до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровська область

про стягнення 39 945,02 грн. за договором про надання послуг

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача ОСОБА_1, довіреність від 11.09.15р.;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність №53-02/5 від 01.11.15р.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (далі - відповідач) на свою користь суму 11 383, 80 грн. 3% річних, 28 561,22 грн. інфляційних, а всього 39 945, 02 грн. заборгованості за договором №316 від 19.03.12р., що виникла внаслідок невиконання відповідачем рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.15р. по справі 904/2292/15.

Відповідач проти позову заперечує, вказує, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.15р. по справі 904/2292/15 не виконано відповідачем, оскільки останній не мав реквізитів для здійснення відповідних виплат на користь позивача згідно вказаного рішення суду.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2015 року по справі №904/2292/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РУДОМАЙН", до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про стягнення 6 131 014,58 грн. встановлено наступні обставини.

19.03.2012 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір №316 про надання послуг (надалі - Договір) за умовами якого виконавець зобовязується в порядку і на умовах, визначених цим договором за дорученням замовника надати послуги по збагаченню (надалі - послуги) некондиційної фракції рудної маси (надалі - сировина) з отриманням готової продукції: аглоруда для агломераційного виробництва (надалі - продукція) згідно ТУ У 13.1-1-2008 ПАТ "Кривбасзалізрудком", а замовник зобовязується прийняти послуги та оплатити їх відповідно до умов Договору (п.1.1 Договору)

Відповідно до п.2.1 Договору вартість послуг, наданих виконавцем, складає 237,60 грн. з урахуванням ПДВ, у т.ч. ПДВ 20 % - 39,60 грн. за одну тонну виготовленої продукції (у т.ч. витрати по вивозу бідних кварцитів після переробки в зону рекультивації).

Загальна вартість Договору на момент підписання складає (орієнтовно) 19 008 000,00 грн. з урахуванням ПДВ, у т.ч. ПДВ 20% - 3 168 000,00 грн. Підставою для розрахунку за надані згідно цього договору послуги є приймально-здавальні акти виконаних робіт згідно п. 4.2. цього договору (п.п. 2.3., 2.4 Договору).

Пунктом 2.5 Договору передбачено, що оплата наданих послуг по збагаченню згідно цього договору здійснюється на підставі виставлених рахунків шляхом прямого перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, але не пізніше 10 банківських днів з дати підписання акту виконаних робіт.

Згідно п.5.3.2 Договору замовник зобовязується приймати надані виконавцем послуги й оплачувати їх у розмірі та у строки, передбачені даним Договором.

На виконання умов Договору позивач надав відповідачу обумовлені Договором послуги, що підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт: від 31.03.2012р., від 11.04.2012 р., від 23.04.2012р., від 30.04.2012р., від 10.05.2012 р., від 21.05.2012 р., які підписані обома сторонами та скріплені печатками, проте взяті на себе зобовязання в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманих послуг відповідачем виконані частково, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 4 080 174,12 грн., що стало причиною звернення позивача з позовом до суду.

Окрім того, позивач на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України нарахував до сплати відповідачу за період з 06.06.12р. по 10.04.15р. 3% річних на суму 347 908, 82 грн. та інфляційні на суму 2 040 087, 06грн.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Так, рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/2262/15 встановлено факт укладення між сторонами Договору, надання позивачем обумовлених Договором послуг, а також порушення відповідачем зобовязань щодо оплати наданих послуг.

Вказаним рішенням суду позовні вимоги задоволено в повному обсязі та стягнуто з відповідача на користь позивача суми 4 080 174,12 грн. основного боргу, 347 908,82 грн. 3% річних, 2 040 087,06 грн. інфляційних втрат, 73 080,00 грн. судового збору

На час розгляду справи №904/292/16 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.15р. по справі №904/2292/15 набрало законної сили, що відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України є підставою для звільнення позивача від доказування обставин, встановлених під час розгляду справи №904/292/16.

Станом на день предявлення позову до суду відповідач не виконав рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.15р. по справі №904/2292/15, у звязку з чим позивач на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України нарахував до сплати відповідачу 3% річних за період з 18.12.15р. по 20.01.16р. у розмірі 11 383, 80 грн. та інфляційні за період з 01.12.15р. по 31.12.15р.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми 3% річних та інфляційних нарахувань, обставин наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог не спростував.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1ст. 903 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 року № 13/210/10 та від 12.09.2011 року № 6/433-42/183.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд вважає їх обґрунтованими вірно розрахованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосуванням штрафних санкцій.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, буд.1А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Карла Маркса, 1; ) суму 11 383, 80 грн. (одинадцять тисяч триста вісімдесят три грн. 80 коп.) 3% річних, 28 561, 22 грн. (двадцять вісім тисяч пятсот шістдесят одна грн. 22 коп.) інфляційних, 1 378, 00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст підписаний 24.02.2016р.