ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 лютого 2016 р. Справа № 918/56/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт-Сервіс Хмельницький"

про стягнення в сумі 13 308,54 грн.

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3, дов. від 15.02.2016 року

від відповідача: Давидюк М.С., дов. від 07.12.2015 року

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі-позивач) звернувся до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт-Сервіс Хмельницький" (надалі-відповідач) про стягнення 33 308,70 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

01.07.2015 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір № 15/02 про виконання робіт (надалі-договір), за умовами якого виконавець зобов'язався за завданням замовника виконати роботи з діамантового свердління технологічних отворів у таких будівельних матеріалах: бетон, армований/сильно армований бетон, цегла, природний/штучний камінь тощо, а замовник зобов'язався прийняти та оплати ці роботи.

Виконавець роботи, обумовлені договором, виконав, що підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт на загальну суму 38 188,75 грн.

Однак замовник свої зобов'язання з оплати виконаних робіт виконав не у повному обсязі, сплативши 12 000,00 грн., отже заборгованості відповідача перед позивачем складає 26 188,75 грн.

За неналежне виконання умов договору позивач здійснив нарахування пені в розмірі 5 990,70 грн., 737,57 грн. інфляційних та 391,68 грн. 3% річних.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ст. ст. 526, 530, 533, 511, 554, 625 ЦК України.

Ухвалою суду від 01.02.2016 року порушено провадження, розгляд справи призначено на 15.02.2016 року.

Ухвалою суду від 15.02.2016 року розгляд справи відкладено на 22.02.2016 року.

22.02.2016 року через службу діловодства господарського суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій спросить суд стягнути з відповідача 6 188,75 грн. основного боргу, 5 990,70 грн. пені, 737,57 грн. інфляційних втрат та 391,52 грн. 3% річних.

Оскільки вказана заява подана у порядку та в строк, визначені ст. 22 ГПК України, відтак приймається судом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2015 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір № 15/02 про виконання робіт (надалі-договір), за умовами якого виконавець зобов'язався за завданням замовника виконати роботи з діамантового свердління технологічних отворів у таких будівельних матеріалах: бетон, армований/сильно армований бетон, цегла, природний/штучний камінь тощо, а замовник зобов'язався прийняти та оплати ці роботи (п. 1.1. договору).

За п. 9.1. договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015 року, а по фінансових питаннях - до повного розрахунку з виконавцем.

Судом дана правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір підряду.

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначається господарським кодексом. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, ст. 837 ЦК України передбачає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частинами 1, 2 ст. 846 ЦК України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

У п. 1.6. договору сторони погодили, що строки виконання робіт узгоджуються сторонами.

Згідно з п.п. 1.2., 1.4. договору здача робіт виконавцем та прийом робіт замовником оформлюється актом прийому-передачі виконаних робіт, який підписується уповноваженими представниками сторін у день фактичного завершення робіт. Підписання акту прийому-передачі представником замовника є підтвердженням відсутності претензій до виконавця з його боку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Судом встановлено, що виконавцем виконані, а замовником прийняті роботи за договором, що стверджується актами прийому-передачі виконаних робіт № 1/1 від 02.07.2015 року на суму 5 400,00 грн., № 2/2 від 03.07.2015 року на суму 9 186,25 грн., № 2/3 від 04.07.2015 року на суму 3 201,00 грн., № 6 від 09.07.2015 року на суму 1 236,00 грн., № 8 від 13.07.2015 року на суму 7 955,00 грн., № 6/1 від 30.07.20'15 року на суму 1 565,50 грн., № 6/2 від 30.07.2015 року на суму 4 501,00 грн.,, № 8/1 від 21.08.2015 року на суму 5 144,00 грн.

Загальна вартість виконаних робіт склала 38 188,75 грн.

Акти прийому-передачі виконаних робіт підписані обома сторонами та скріпленні їхніми печатками, в актах зазначено, що роботи виконані повністю, сторони претензій одна до одної не мають.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що вартість робіт за цим договором визначається відповідно до актів прийому-передачі виконаних робіт. Загальна вартість договору розраховується як сумарна вартість робіт, виконаних відповідно до актів прийому-передачі виконаних робіт.

Розрахунок здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок виконавця в повному обсязі згідно з виставленого рахунку-фактури на підставі акту прийому-передачі виконаних робіт у строк 5 банківських днів з моменту прийому робіт замовником по акту прийому-передачі виконаних робіт (п. 2.1. договору).

У силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

За ч.ч. 1, 2 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свій обов'язок з оплати виконаних робіт виконав частково, сплативши 32 000,00 грн., що стверджується платіжними дорученнями № 5177 від 15.07.2015 року на суму 12 000,00 грн., № 5806 від 04.02.2016 року на суму 10 000,00 грн. та № 5821 від 10.02.2016 року на суму 10 000,00 грн. Вказане також стверджується довідкою ПАТ "Кредобанк" № 154-5226/16 від 11.02.2016 року.

Отже, розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 6 188,75 грн. (38 188,75 грн. - 32 000,00 грн.).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, до задоволення підлягають вимоги в розмірі 6 188,75 грн.

Крім того, позивачем за неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань нараховано 5 990,70 грн. пені, 737,57 грн. інфляційних та 391,52 грн. 3% річних.

Право позивача на нарахування пені передбачене п. 4.4. договору, за яким сторона, що порушила грошове зобов'язання за цим договором, зобов'язана сплатити на користь іншої сторони пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ/365 від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що її розмір складає 5 989,03 грн. (при заявленому - 5 990,70 грн.) (розрахунок додається), отже пеня підлягає частковому задоволенню.

Щодо 3% річних та інфляційних, то за ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних, встановив, що розмір перших становить 391,52 грн. (при заявленому - 391,52 грн.), а других - 742,75 грн. (при заявленому - 737,57 грн.), отже 3% річних та інфляційні підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог ст. 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З наведеного вбачається, що позивачем доведено неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором. Факт наявності заборгованості відповідача підтверджено обставинами справи та доказами на їх підтвердження. Натомість, відповідач доказів виконання зобов'язань за договором у повному обсязі суду не надав.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт-Сервіс Хмельницький" (вул. Млинівська,18, м. Рівне, 33024, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 79015, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 6 188,75 грн. основного боргу, 5 989,03 грн. пені, 391,52 грн. 3% річних, 737,57 грн. інфляційних та 1 377,86 грн. судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення 1,67 грн. пені відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 22.02.2016 року.

Суддя Андрійчук О.В.