РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016Справа №904/8216/15

За позовом Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА"

до 1. Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України" в особі

відокремленого структурного підрозділу "Криворізький міський відділ лабораторних досліджень державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України",

2. Міністерства охорони здоров'я України,

3. Державної санітарно-епідеміологічної служби України

про стягнення 18 791,48 грн. за теплову енергію

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Петручок О. О. - представник, довіреність № 2 від 04.01.2016;

Від відповідача 1 : не з'явились

Від відповідача 2 : не з'явились

Від відповідача 3: Ткаченко С.С. - представник, довіреність № 143 від 30.12.2015;

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України" в особі відокремленого структурного підрозділу "Криворізький міський відділ лабораторних досліджень державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України", Міністерства охорони здоров'я України, Державної санітарно-епідеміологічної служби України про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 18 791,48 грн. за спожиту теплову енергію, а також стягнення суми судового збору у розмірі 1827,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що здійснивши у відповідності до умов Договору № 1402 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару від 08.02.10 р. постачання теплової енергії в гарячій воді «Центрально-міській районній санітарно - епідеміологічній станції м. Кривого Рогу» в період з 17.02.12 р. по 16.03.12 р., позивачем всупереч умовам договору та приписам чинного законодавства не було отримано від споживача, а також його правонаступника - відокремленого структурного підрозділу Криворізький міський відділ лабораторних досліджень державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України" оплати поставленої теплової енергії. При цьому внаслідок неналежного виконання зобов'язань з оплати теплової енергії за Договором у відповідача 1 як правонаступника «Центрально-міської районної санітарно - епідеміологічної станції м. Кривого Рогу» утворилась заборгованість перед позивачем у наведеному вище розмірі, яку позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2015 порушено провадження у справі № 904/8216/15 та призначено до розгляду на 07.10.2015.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2015 суд ухвалив матеріали справи № 904/8216/15 передати за виключною підсудністю до господарського суду м. Києва в порядку ст. ст. 15, 17 ГПК України.

07.10.2015 матеріали справи №904/8216/15 надіслано до господарського суду м. Києва.

15.10.2015 через відділ діловодства господарського суду м. Києва матеріали справи №904/8216/15 надійшли до суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.10.2015 справу №904/8216/15 прийнято до провадження суддею Селівоном А.М. та призначено до розгляду на 10.11.2015.

У судове засідання 10.11.2015 з'явився уповноважений представник позивача.

Уповноважені представники відповідачів 1-3 у судове засідання 10.11.2015 не з'явились.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідачі 1-3 повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №68, №650, №677, №669.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 10.11.2015 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшли письмові пояснення б/н від 09.11.2015, в яких останній підтримав позовні вимоги та зазначив, що наявні в матеріалах справи акти звірки взаємних розрахунків на суму 18791,48 грн., підписані уповноваженими особами у межах позовної давності та свідчать про переривання перебігу позовної давності. Письмові пояснення б/н від 09.11.2015 судом долучені до матеріалі справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 10.11.2015 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача 3 - Державної санітарно - епідеміологічної служби України надійшли заперечення на позовну заяву б/н б/д, в яких зазначено, що ні Держсанепідслужба України, ні її територіальні органи, зокрема, відокремлений структурний підрозділ "Криворізький міський відділ лабораторних досліджень державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр держсанепідемслужби України" не є правонаступниками ліквідованого Державного закладу «Центрально-Міська районна санітарно-епідеміологічна станція міста Кривого Рогу», а також відповідач 3 просить суд застосувати позовну давність як підставу для відмови в позові. Заперечення долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 10.11.2015 розгляд справи №904/8216/15 відкладено на 01.12.2015.

У судове засідання 01.12.2015 з'явились уповноважені представники позивача, відповідачів 1, 3.

Уповноважений представник відповідача 2 у судове засідання 01.12.2015 не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 01.12.15 р. відповідач 2 повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення: №544.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 01.12.2015 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи б/н від 30.11.2015, яке судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 01.12.15 р. представник відповідача 1 подав документи, які долучені судом до матеріалів справи, та серед яких, зокрема:

- заява б/н від 30.11.2015 про застосування позовної давності тривалістю у три роки на підставі ст. 257 ЦК України;

- відзив на позовну заяву б/н від 30.11.2015, в якому представник заперечує проти позову, посилаючись на те, що Державна установа "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України", а також створений на підставі її наказу відокремлений структурний підрозділ "Криворізький міський відділ лабораторних досліджень державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України" не є правонаступниками ліквідованого Державного закладу «Центрально-Міська районна санітарно-епідеміологічна станція міста Кривого Рогу», який було припинено 29.12.14 р.. Також відповідач 1 зауважив про відсутність інформації щодо включення головою ліквідаційної комісії ДЗ «Центрально - Міська РАЙ СЕС» заборгованості перед позивачем за спожиту теплову енергію до обсягу коштів, необхідних для завершення ліквідації останнього, а також доказів реєстрації Державною казначейською службою України зобов'язань щодо погашення спірної заборгованості, у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню;

- письмові пояснення б/н від 30.11.2015, в яких зазначив про неможливість розцінювати акт звірки взаємних розрахунків як документ, що підтверджує факт здійснення господарської операції та свідчить про визнання боргу.

Також у судовому засіданні 01.12.15 р. представники відповідачів 1 та 3 подали спільне клопотання про продовження процесуальних строків розгляду спору на 15 днів б/н від 01.12.2015, яке долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 01.12.2015 за клопотанням представників відповідачів 1, 3 продовжено процесуальний строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 29.12.2015.

У судове засідання 29.12.2015 з'явились уповноважені представники позивача та відповідача 3.

Уповноважені представники відповідачів 1, 2 у судове засідання 29.12.2015 не з'явились.

Доказів отримання відповідачем 1 ухвали суду у справі від 01.12.2015 поштовим відділенням зв'язку на час розгляду справи 29.12.15 р. до суду не повернуто.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 753, в якому зазначено, що станом на 22.12.2015 поштове повідомлення вручено адресату за довіреністю.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 29.12.15 р. відповідач 2 повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення: № 737.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання з додатками б/н б/д, яке судом долучено до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 29.12.2015 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача 2 - Міністерства охорони здоров'я України надійшли заперечення проти позову №14.02-01/164 від 23.12.2015, в яких відповідач 2 зазначив про перерахування у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 681 від 11.09.13 р. на поточний рахунок відокремленого структурного підрозділу "Криворізький міський відділ лабораторних досліджень державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр держсанепідемслужби України" грошових коштів у розмірі 3888139,97 грн. у якості залишків коштів минулих років для погашення кредитної заборгованості, при цьому потреби в обсягах коштів, необхідних для завершення ліквідації, визначали голови ліквідаційних комісій та подавали необхідну інформацію Держсанепідслужбі України для проведення необхідних розрахунків.

Заперечення проти позову судом долучено до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.12.2015, за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 14.01.2016.

У судове засідання 14.01.16 р. з'явились уповноважені представники позивача та відповідача 3.

Уповноважені представники відповідачів 1, 2 у судове засідання не з'явились.

Докази вручення копії ухвали суду від 29.12.15 р. відповідачу 1 станом на час проведення судового засідання 14.01.16 р. відсутні.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 974, в якому зазначено, що станом на 14.01.2016 поштове повідомлення 08.01.2016 вручено адресату за довіреністю.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідач 2 повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення: № 982.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, позивачем та відповідачами на час проведення судового засідання 14.01.16 р. суду не надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників відповідачів 1, 2 в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідачі1та 2 не скористались належним їм процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань відповідача на час розгляду справи, а також той факт, що представник позивача проти розгляду справи без участі представників відповідачів 1, 2 не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноважених представників відповідачів 1 та 2, виключно за наявними у справі матеріалами.

Судом прийнято до уваги, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

При цьому оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представників позивача та відповідачів 1, 3 було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача та відповідачів 1, 3 в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками позивача та відповідачів 1, 3 не заявлено.

В судовому засіданні 14.01.2016 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача 3 у судовому засіданні 14.01.2016 заперечив проти позовних вимог, викладених у позовній заяві, відповів на питання суду.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача 3, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивачем доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 08 лютого 2010 р. між Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» (позивач у справі, постачальник за договором) та Державним закладом «Центрально-Міська районна санітарно-епідеміологічна станція міста Кривого Рогу» (споживач у справі) укладено Договір на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари № 1402, за умовами якого позивач зобов'язався відпускати, а Державний заклад "Центрально-Міська районна санітарно-епідеміологічна станція міста Кривого Рогу" - оплачувати отриману теплову енергію за встановленими тарифами у строки, передбачені даним договором.

Згідно таблиці № 1, яка є невід'ємною частиною Договору, об'єктом теплоспоживання є адміністративне приміщення по вул. Сивопала, 9, м. Кривий Ріг.

У відповідності до п. 2.2 Договору щомісячна сума оплати за договором коригується з урахуванням фактичної середньомісячної температури зовнішнього повітря, кількості днів і годин роботи.

Відповідно до п. 3.1 Договору оплата за відпущену теплову енергію проводиться відповідачем щомісяця до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що теплова енергія відпускається споживачеві в кількості згідно даних таблиці № 2, у вигляді води і (або) пара на такі потреби: опалення та вентиляцію (період опалювального сезону), водопостачання (на протязі року, за винятком ремонтного періоду), технологічні потреби, кондиціонування повітря.

Відповідно до п. 6.1 Договору він діє з 01.11.2012 р. до 30.11.2012 р. і вважаться щороку продовженим у разі відсутності заяви однієї із сторін про відмову від договору або його перегляду.

В подальшому строк дії Договору продовжувався, а саме Державним закладом "Центрально-Міська районна санітарно-епідеміологічна станція міста Кривого Рогу" було направлено позивачеві листа № 1-11-1-3426 від 16.12.11 р. щодо продовження Договору на 2012 р., копія якого наявна в матеріалах справи.

У відповідь на вказаний лист позивач листом № 3245/13 від 22.12.111 р. повідомив споживача про продовження дії Договору до 31 грудня 2012 р..

Вказаний Договір підписаний представниками сторін та засвідчений печатками постачальника та споживача.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором енергопостачання, який підпадає під правове регулювання норм § 5 глави 54 Цивільного кодексу України та § 3 глави 30 Господарського кодексу України.

Окрім того, суд зазначає, що відносини між позивачем та відповідачем регулюються законодавством у сфері енергопостачання, а саме Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 р., "Правилами користування тепловою енергією", затвердженими Постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007р..

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно приписів ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами першою і другою статті 275 та частиною шостою статті 276 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія є товарною продукцією, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських та технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Теплогенеруюча організація визначена приписами вказаної статті закону як суб'єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію; теплопостачальна організація - суб'єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Споживачем теплової енергії є юридична або фізична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. За частиною 5 статті 19 наведеного Закону споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначені Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (далі - Правила), відповідно до п. 3 яких споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Згідно приписів ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Тарифи на послуги теплопостачання, засновані позивачем, передбачені постановою №119 від 30.09.2011 "Про встановлення тарифів на теплову енергію КПТМ "Криворіжтепломережа", що складає 951,84 грн. за 1 Гкал з ПДВ.

У відповідності до п. 3 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв на: проведення ремонтних і профілактичних робіт виконавцем/виробником за графіком, погодженим з виконавчими органами місцевих рад або місцевими державними адміністраціями згідно з нормативними документами, міжопалювальний період для систем опалення, ліквідацію наслідків аварій або дії обставин непереборної сили.

Пунктом 29 Правил передбачено, що теплова енергія постачається безперервно, якщо договором не передбачено інше.

Так, відповідно до п. 23 Правил розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до п. 2.1 Договору облік споживання теплової енергії проводиться згідно приладу обліку або розрахунковим способом у разі їх відсутності.

За умовами п. 2.4 Договору щомісячно в термін до 25 числа споживач, що має прилад обліку, інформує постачальника про фактичне споживання теплової енергії з подальшим складанням акту.

При цьому в матеріалах справи містяться копії акту від 11.11.11 р., відповідно до якого було проведено включення опалення у приміщенні по вул. Сиволапа, 9 м. Кривий Ріг, у зв'язку з початком опалювального сезону, та акту від 16.03.12 р., відповідно до якого було проведено, відповідно, відключення опалення у вказаному приміщені.

Судом встановлено за матеріалам справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, що на виконання умов Договору позивачем протягом опалювального періоду за 2011-2012, зокрема, з 17.02.12 р. по 16.03.12 р. здійснено постачання на об'єкт ДП "Центрально - Міська районна санітарно-епідеміологічна станція міста Кривого Рогу" - адміністративне приміщення № 9 по вул. Сиволапа в м. Кривий Ріг теплової енергії в гарячій воді, що підтверджується актом виконаних робіт від 10.04.2012, актом від 10.03.12 р. про зняття показань приладів, на підставі яких позивачем було виставлено рахунок - фактуру №1402 від 31.03.2012 на суму 30 639,73 грн..

Як вбачається із матеріалів справи, докази пред'явлення споживачем - ДЗ "Центрально-Міська районна санітарно-епідеміологічна станція міста Кривого Рогу" претензій щодо якості, обсягів та термінів надання послуг з постачання теплової енергії в гарячій воді, доказів опротестування даних, зазначених в рахунку за період з 17.02.12 р. по 16.03.12 р. відсутні.

За таких обставин судом встановлено, що позивачем в зазначений період виконано прийняті на себе зобов'язання з постачання теплової енергії в гарячій воді, обумовлені Договором, а ДП "Центрально - Міська районна санітарно-епідеміологічна станція міста Кривого Рогу", у свою чергу, прийнято та спожито теплову енергію у вигляді гарячої води без будь - яких зауважень.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено за матеріалами справи, зокрема, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, що споживачем було оплачено поставлену в зазначений період теплову енергію тільки частково в розмірі 11 848,25 грн., а саме 30.11.2012 в сумі 1525,37 грн., 20.12.2012 в сумі 1900,00 грн. та 28.12.2012 в сумі 8 422,88 грн., отже залишок неоплаченої споживачем теплової енергії в гарячій воді, поставленої за Договором позивачем, становить 18791,48 грн..

Окрім цього на підтвердження наявності вказаної суми богу позивачем надані копії актів звірки взаєморозрахунків між КПТМ «Криворіжтепломережа» та ДЗ «Центрально - Міська РайСЕС м. Кривого Рогу» за договором № 1402, а саме: станом на 11.10.12 на суму 73 405,71 грн., станом на 01.10.2013 на суму 18 791,48 грн., та станом на 11.06.15 р. на суму 18 790,48 грн., підписані представниками сторін та засвідчені печатками сторін та штампом споживача.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, свої зобов'язання щодо оплати у встановлений термін спожитого обсягу теплової енергії в гарячій воді в сумі 18791,48 грн., всупереч вимогам господарського та цивільного законодавства, а також умовам Договору, споживач - ДЗ "Центрально - Міська районна санітарно-епідеміологічна станція міста Кривого Рогу" не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію в зазначеному розмірі, які позивач просив стягнути в поданій позовній заяві.

При цьому обґрунтовуючи своє звернення до суду з позовними вимогами до Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України" в особі відокремленого структурного підрозділу "Криворізький міський відділ лабораторних досліджень державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України", Міністерства охорони здоров'я України та Державної санітарно-епідеміологічної служби України позивач посилається на те, що наказом Міністерства охорони здоров'я України № 176-О від 21.09.2102 р. ліквідовані державні заклади, установи та організації, що належали до сфери управління Міністерства охорони здоров'я України, та наказом № 110 від 28.11.2012 р. утворено Державну установу "Дніпропетровський обласний лабораторний центр держсанепідемслужби України", відповідно до наказу Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр держсанепідемслужби України" № 2 від 03.01.2013 р. створено відокремлені структурні підрозділи.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним договору №1402 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару від 08.02.2010 або його окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання та під час виконання з боку сторін відсутні.

Суд зазначає, що наказом Міністерства охорони здоров'я України № 176-О від 21.09.2102 р. ліквідовані державні заклади, установи та організації, що належали до сфери управління Міністерства охорони здоров'я України, в т.ч. ДЗ «Центрально - Міська РайСЕС м. Кривого Рогу», наказом № 110 від 28.11.2012 р. утворено Державну установу "Дніпропетровський обласний лабораторний центр держсанепідемслужби України" та відповідно до наказу Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр держсанепідемслужби України" № 2 від 03.01.2013 р. створено відокремлені структурні підрозділи.

Згідно положень Статуту Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр держсанепідемслужби України" відокремлені структурні підрозділи Центру не є юридичними особами.

Відокремлені структурні підрозділу Центру наділяються його майном і діють на підставі затвердженого керівником Центру положення, підпорядковуються у своїй діяльності Державній установі "Дніпропетровський обласний лабораторний центр держсанепідемслужби України". Центр несе відповідальність за діяльність своїх відокремлених структурних підрозділів, проводить періодичні перевірки їх діяльності відповідно до законодавства. Прийняття рішення про ведення відокремленими структурними підрозділами бухгалтерського обліку, наділення їх майном або його вилучення, визначення строків та обсягів фінансового забезпечення їх участі у виконанні державного замовлення належить до компетенції директора Центру.

У відповідності до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 681 від 11.09.2013 р. «Деякі питання діяльності Міністерства охорони здоров'я та Державної санітарно-епідеміологічної служби» (далі - Постанова № 681) дозволено Міністерству охорони здоров'я використання залишків бюджетних коштів спеціального фонду, які утворилися станом на 1 січня 2013 р. за бюджетною програмою 2301250 "Державний санітарно-епідеміологічний нагляд, дезінфекційні заходи та заходи по боротьбі з епідеміями" на спеціальних реєстраційних рахунках закладів та установ санітарно-епідеміологічної служби, що належать до сфери управління Міністерства та ліквідуються, та коштів, які надійшли після 1 січня 2013 р. на спеціальні реєстраційні рахунки закладів та установ, для проведення державними установами, що належать до сфери управління Державної санітарно-епідеміологічної служби і проводять лабораторні випробування та інструментальні дослідження, яким частково передані функції закладів та установ, розрахунків, пов'язаних із завершенням ліквідації закладів та установ.

При цьому, пунктом 4 вказаної постанови Державній казначейській службі було доручено в установленому порядку забезпечити:

- перерахування на підставі платіжних доручень ліквідаційних комісій закладів та установ залишків коштів спеціального фонду, зазначеного у пункті 3 цієї постанови, на відповідний спеціальний реєстраційний рахунок, відкритий за бюджетною програмою 2304020 "Проведення лабораторних досліджень у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення і вжиття спеціальних заходів на локалізацію та ліквідацію спалахів та епідемій", для проведення розрахунків, пов'язаних із завершенням ліквідації закладів та установ;

- реєстрацію зобов'язань для проведення розрахунків, пов'язаних із завершенням ліквідації закладів та установ, за бюджетною програмою 2304020 "Проведення лабораторних досліджень у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення і вжиття спеціальних заходів на локалізацію та ліквідацію спалахів та епідемій".

Головам ліквідаційних комісій закладів та установ доручено забезпечити визначення потреби в обсягах коштів, необхідних для завершення їх ліквідації, та надання відповідної інформації Державній санітарно-епідеміологічній службі для проведення необхідних розрахунків (п.5 Постанови).

Так, пунктом 6 вказаної постанови на Міністерство охорони здоров'я разом з Державною санітарно-епідеміологічною службою покладено обов'язок щодо забезпечення в установленому порядку цільового спрямування коштів на проведення розрахунків, пов'язаних із завершенням ліквідації закладів та установ, в межах визначеної ними потреби.

Відповідно до наказу Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр держсанепідемслужби України" від 03.12.2013 р. № 213-од на завідуючих відокремлених структурних підрозділів ДУ "Дніпропетровський обласний лабораторний центр держсанепідемслужби України" покладено обов'язок з погашення кредиторської заборгованості, отриманої від голів ліквідаційних комісій санітарно-епідеміологічних станцій за рахунок коштів, отриманих від Державної санітарно - епідеміологічної служби України для проведення подальшого розрахунку створеної заборгованості.

Відповідно до постанови № 681 Міністерству охорони здоров'я України як головному розпоряднику бюджетних коштів санітарно-епідеміологічним станціям перераховано залишки коштів на казначейських рахунках на кінець бюджетного періоду.

При цьому в матеріалах справи міститься копія листа № 10-7/24/1792 від 12.05.15 р. відокремленого структурного підрозділу "Криворізький міський відділ лабораторних досліджень державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України", адресований КПТМ «Криворіжтепломереджа», яким позивача було проінформовано про отримання відповідачем 1 коштів для погашення заборгованості по ліквідованим санепідустановам згідно постанови КМУ № 681 на загальну суму 268889,06 грн., серед яких, зокрема, по ДЗ «Центрально - Міська райСЕС» грошові кошти в сумі 18791,48 грн..

Стосовно заперечень відповідача 1 проти позовних вимог з підстав неможливості посилання на наказ № 213-од від 03.12.13 р., оскільки останній в подальшому був скасований наказом № 346-од від 19.10.15 р. Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України" про скасування наказу № 213-до суд зазначає, що як вбачається із додатку до наказу № 213-од від 03.12.13 р., копія якого міститься в матеріалах справи, станом на 01.10.13 р. по ДЗ «Центрально - Міська райСЕС м. Кривого Рогу» Криворізькому ВЛД передана заборгованість в розмірі 18800,00 грн. по коду 1161 (2271).

Таким чином, за висновками суду вищезазначений наказ № 346-од від 19.10.15 р. вже реалізований, внаслідок чого не може бути розцінений судом як такий, що породжує відповідні правові наслідки.

При цьому судом відхиляються заперечення відповідача 1 проти позову з підстав відсутності доказів передачі заборгованості в сумі 18791,48 грн. за спожиту теплову енергію головою ліквідаційної комісії ДЗ «Центрально- Міська РайСЕС м. Кривий Ріг», доказів звернень позивача до ліквідатора з вимогами за Договором в сумі 18791,48 грн. та прийняття ліквідаційною комісією будь - якого рішення з цього поводу як безпідставні та необґрунтовані.

Суд зазначає, що за приписами частин 1, 2 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно зі ст. 111 Цивільного кодексу України з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов'язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки.

За приписами ч. 3 ст. 112 Цивільного кодексу України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 112 Цивільного кодексу України вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Водночас в матеріалах справи наявні докази звернення позивача як кредитора до голови ліквідаційної комісії ДЗ «Центрально - Міська РайСЕС м. Кривого Рогу» з претензією № 906/07 від 16.11.12 р. щодо задоволення позовних вимог КПТМ «Криворіжтепломережа» в сумі 53205,71 грн. за період листопад 2010 - жовтень 2012 р. за рахунок коштів і майна належних підприємству - боржнику, серед яких зазначена, зокрема, заборгованість за Договором № 1402 за березень 2012 р. в сумі 30639,73 грн. станом на 01.11.12 р..

Вказаний факт підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскального чеку № 0289 від 16.11.12 р. та відповідного опису вкладення в цінний лист від 16.11.12 р..

Отже, оскільки наказ Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" № 213-од від 03.12.2013 містить вказівку завідувачам відокремлених структурних підрозділів Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" провести погашення кредиторської заборгованості отриманих від голів ліквідаційних комісій санітарно - епідеміологічних станцій за рахунок коштів, отриманих від Державної санітарно - епідеміологічної служби України, інформація саме про отриману від голів ліквідаційних комісій санітарно - епідеміологічних станцій інформацію про наявність заборгованості, зокрема і ДЗ «Центрально - Міська РайСЕС м. Кривого Рогу» в сумі 18800,00 грн., вже включена до відповідного додатку.

Окрім того листом № 10-7/24-1792 від 12.05.15 р., копія якого міститься в матеріалах справи, відокремлений структурний підрозділ Криворізький міський відділ лабораторних досліджень державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України" звернувся до КПТМ «Криворіжтепломережа» з повідомленням щодо отримання коштів для погашення заборгованості по ліквідованим санепідустановам згідно Постанови КМУ № 681 в сумі 268 889,06 грн., в тому числі 18791,48 грн. по ДЗ «Центрально - Міська райСЕС м. Кривого Рогу».

Проте, всупереч приписам наказу № 213-од від 03.12.13 р., вказані кошти відповідачем 1 на рахунок позивача перераховано не було, а вищевказаним листом відповідач 1 зазначив також про необхідність судового рішення для проведення оплати через Держказначейство.

Враховуючи вищевикладене та фактичні обставини справи, заперечення відповідача 1 проти позову з підстав відсутності звернень позивача до ліквідаційної комісії ДЗ «Центрально - Міська РайСЕС м. Кривого Рогу» судом до уваги не приймаються як такі, що спростовуються матеріалами справи та наданим сторонами доказами.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що оскільки на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 11.09.2013р. № 681 "Про деякі питання діяльності Міністерства охорони здоров'я та Державної санітарно-епідеміологічної служби" відповідачу-1 були передані кошти ліквідованих установ для проведення розрахунків, пов'язаних із завершення процедури ліквідації, а саме погашення кредиторської заборгованості в тому числі і перед позивачем в сумі 18791,48 грн., тому у позивача виникло право вимагати сплату цих коштів саме у відповідача 1, а у останнього, відповідно, виник обов'язок сплатити кошти позивачу.

При цьому, суд зазначає про відсутність у всіх відповідачів солідарного обов'язку перед позивачем по сплаті 18791,48 грн., оскільки в силу покладених на відповідача 1 обов'язків згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 11.09.2013р. № 681 "Про деякі питання діяльності Міністерства охорони здоров'я та Державної санітарно-епідеміологічної служби", а також згідно наказу Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" № 213-од від 03.12.2013 судом встановлено наявність такого обов'язку саме у відповідача 1. При цьому, зазначені акти не покладають на відповідачів саме солідарний обов'язок по відшкодуванню позивачу грошових коштів, оскільки відповідач 2 та відповідач 3 є лише їх розпорядниками в межах визначених законом повноважень.

Відповідно до ст. 82 Цивільного кодексу України на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, згідно ч.4 ст.11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Таким чином, як встановлено судом за матеріалами справи, відповідно до прийнятого органом управління рішення відповідачу 1 як юридичній особі публічного права, який входить до сфери управління Державної санітарно-епідеміологічної служби України з метою завершення ліквідації ДЗ «Центрально - Міська РайСЕС м. Кривого Рогу» перераховані кошти для погашення заборгованості останньої перед позивачем в сумі 18791,48 грн., про що, зокрема, свідчить і вищезазначений лист відповідача 1 від 12.05.2015 № 10-7/24/1792, адресований позивачу.

В свою чергу оскільки зобов'язання відповідача 1 з оплати спожитої теплової енергії виникли з рішень державних органів, а саме постанови Кабінету Міністрів України від 11.09.2013 № 681 "Деякі питання діяльності Міністерства охорони здоров'я та Державної санітарно-епідеміологічної служби", наказу Міністерства охорони здоров'я від 21.09.2012 № 176-О "Про ліквідацію бюджетних закладів, установ організацій, що належать до сфери управління Міністерства охорони здоров'я України" та Плану заходів Міністерства охорони здоров'я України та Державної санітарно-епідеміологічної служби України щодо використання залишків бюджетних коштів спеціального фонду, на виконання яких відповідачем видано наказ від 03.12.2013 № 213-од, заперечення відповідача 1 проти позову з посиланням на те, що останній не є правонаступником ліквідованої ДЗ «Центрально - Міська РайСЕС м. Кривого Рогу» і, відповідно, не несе відповідальності за його боргами, судом також відхилені.

Враховуючи вищезазначене, оскільки в силу покладених на відповідача 1 обов'язків згідно вищезазначених нормативних актів суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення 18791,48 грн. в частині пред'явлення в судовому порядку таких вимог саме відповідачу 1, виходячи з того, що розмір заборгованості за спожиту теплову енергію в гарячій воді відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач 1 суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в гарячій воді в сумі 18791,48 грн. підлягають задоволенню в заявленій сумі саме в частині вимог до відповідача 1.

При цьому оскільки за висновками суду відповідач 2 та відповідач 3 не порушували прав та охоронюваних законом інтересів позивача в контексті спірних правовідносин між сторонами, а також матеріалами справи не підтверджено наявність правових підстав для покладення обов'язку з оплати спожитої ДЗ «Центрально - Міська РайСЕС м. Кривого Рогу» за Договором теплової енергії в гарячій воді на Міністерство охорони здоров'я України та Державну санітарно-епідеміологічну службу України, решта позовних вимог до Міністерства охорони здоров'я України та Державної санітарно-епідеміологічної служби України задоволенню не підлягає у зв'язку з їх безпідставністю в цій частині.

Щодо заяв відповідача 1 та відповідача 3 про застосування строків позовної давності суд зазначає, що згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язують його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У відповідності до п. 2.1 Постанови № 10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (далі - Постанова № 10) за змістом ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 223 Господарського кодексу України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених ст. 175 Господарського кодексу України.

При цьому позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Згідно приписів п. 2.2 зазначеної Постанови № 10 за змістом ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

У відповідності до п. 4.2 Постанови № 10 у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Як встановлено судом та зазначено вище, в порушення умов Договору ДЗ «Центрально - Міська РайСЕС м. Кривого Рогу» спожита за період з 17.02.12 р. по 16.03.12р. теплова енергія в гарячій воді на загальну суму 18791,48 грн. оплачена не була, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в зазначеному розмірі, з позовом про стягнення якої позивач звернувся до суду 10.09.15 р. (згідно з відбитком штампу канцелярії суду на позові).

При цьому, враховуючи визначені Договором строки оплати спожитої теплової енергії, господарський суд дійшов висновку, що строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості почав свій перебіг 16.04.12 р., а отже строк позовної давності встановлюється до 16.04.15 р..

Статтю 264 Цивільного кодексу України визначено випадки, в яких перебіг позовної давності переривається. Зокрема, у ч. 1 вказаної статті визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

При цьому, частиною 3 ст. 264 Цивільного кодексу України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 Цивільного кодексу України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. (п. 4.3 Постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

Пунктом 4.4.1. Постанови № 10 передбачено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Суд звертає увагу, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Позивач в письмових поясненнях зазначає про наявність Актів звірки взаєморозрахунків між КПТМ «Криворіжтепломережа» та ДЗ «Центрально - Міська РайСЕС м. Кривого Рогу» за договором № 1402:

- станом на 11.10.2012 на суму 73 405,71 грн., підписаного бухгалтерами постачальника і споживача та скріпленого печаткою КПТМ «Криворіжтепломережа» та штампом ДЗ «Центрально - Міська РайСЕС м. Кривого Рогу»,

- станом на 01.10.2013 на суму 18 791,48 грн., підписаного бухгалтером КПТМ «Криворіжтепломережа» та головою ліквідаційної комісії ДЗ «Центрально - Міська РайСЕС м. Кривого Рогу» та засвідченого печатками сторін,

- станом на 11.06.15 р. на суму 18 790,48 грн., підписаного бухгалтером КПТМ «Криворіжтепломережа» та бухгалтером ДЗ «Центрально - Міська РайСЕС м. Кривого Рогу» та засвідченого печатками юридичних осіб, за якими, за твердженнями позивача, відбулось переривання строку позовної давності.

Окрім того суд звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації, однією з яких є введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером.

Згідно з ч. 7 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства: забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; бере участь в оформленні матеріалів, пов'язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Окрім цього Наказом №148/234/383 від 10.11.1998р. Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України, Державного комітету статистики України «Про інвентаризацію заборгованості за станом на 1 листопада 1998 року» затверджено форму акту звіряння розрахунків, зокрема визначено, що акт підписується представниками підприємств.

Тобто, з наведеного вбачається, що чинним на момент складання актів звіряння взаєморозрахунків законодавством не було передбачено обов'язкового підписання акту звіряння саме керівниками суб'єктів господарських правовідносин, а з огляду на приписи Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Наказу №336 від 29.12.2004р. Міністерства праці та соціальної політики «Про затвердження Випуску 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників» в межах здійснення бухгалтерського обліку та посадових обов'язків такі повноваження фактично має головний бухгалтер (особа, що виконує його обов'язки).

Окрім того суд звертає увагу, що акт звірки станом на 01.01.13 р. підписаний головою ліквідаційної комісії ДЗ «Центрально - Міська РайСЕС м. Кривого Рогу», що беззаперечно свідчить про визнання вказаного боргу з боку останнього.

Відповідно до наказу Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України, Державного комітету статистики України від 10.11.1998 № 148/234/383 затверджено форму акту звіряння розрахунків, згідно якої не вимагається підписання такого акту керівниками підприємств (дебітора та кредитора).

Тому акт звірки взаємних розрахунків, складений та підписаний належною посадовою особою, є належним доказом у розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому господарський суд погоджується з твердженнями відповідача 1 у відзиві про те, що акт звіряння взаєморозрахунків не є первинним бухгалтерським документом, який засвідчує факт господарської операції.

Проте, за висновками суду, акт звірки фактично є дією у розумінні ст.264 Цивільного кодексу України, яка свідчить про визнання споживачем боргу і як наслідок переривання строку позовної давності.

До того ж, судом встановлено, що дії по визнанню боргу, а саме складання актів звірки 11.10.12 р., 01.01.13 р. та 11.06.15 р., було вчинено споживачем до моменту спливу трирічного строку позовної давності з моменту визначеного початку його перебігу, тобто в межах трирічного строку позовної давності за заявлений за період з 17.02.12 р. по 16.03.12 р.. При цьому перебіг позовної давності переривався та з вказаних дат актів розпочинався заново згідно з приписами ч. 3 статті 264 Цивільного кодексу України, а отже станом на момент звернення позивача з позовом до суду (10.09.2015) - не сплив.

Таким чином суд зазначає, що акт звірки взаєморозрахунків, підписаний з боку відповідача уповноваженою на це особою, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути обставиною, що свідчить про визнання боргу, а отже підставою для переривання строку позовної давності відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України.

Отже, приймаючи до уваги вищенаведені висновки суду, заява відповідача 1 щодо застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення боргу за спожиту теплову енергію в гарячій воді задоволенню не підлягає.

Додатково суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки за висновками суду відповідачем 3 не порушено прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просить суд у позові, зважаючи на відмову в задоволенні позову в частині позовних вимог до відповідачів 2 та 3 по суті в зв'язку з їх безпідставністю, за висновками суду строк позовної давності як спосіб захисту саме порушеного права при вирішенні даного спору в частині вимог позивача до відповідача 3 застосуванню не підлягає.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем 1 не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача 1, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на останнього.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України" в особі Відокремленого підрозділу "Криворізький міський відділ лабораторних досліджень державної установи "Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України" (50071, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Мелешкіна, 21; ) на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, 9; ) 18 791,48 грн. 50 коп. боргу та 1827,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складений та підписаний 22 лютого 2016 р..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М.Селівон