ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 лютого 2016 р. Справа № 918/1396/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу за позовом Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк"

до відповідача - 1 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1

до відповідача - 2 Фізична особа-підприємець ОСОБА_2

про визнання частково недійсним договору позички

За участю представників сторін:

від позивача: представник не з"явився

від відповідача-1: представник не з"явився

від відповідача-2: ОСОБА_3

Статті 20, 22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (надалі Позивач або Банк) звернулося в господарський суд Рівненської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі Відповідач-1) та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі Відповідач-2) в якому просить визнати недійсним, з моменту укладання, пункт 7.3. Договору позички (безоплатного користування частиною приміщення) від 25.07.2014, який укладений між підприємцем ОСОБА_1 та підприємцем ОСОБА_2.

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що зазначений пункт Договору порушує його законні права та інтереси.

Відповідачі подали письмові відзиви на позов в якому вимог Позивача не визнають посилаючись на те, що оспорюваний в частині Договір позички від 25.07.2014 року відповідає вимогам законодавства України.

Представник Позивача повторно в судове засідання не з"явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Клопотання про відкладення розгляду справи, направлене на електронну адресу господарського суду Рівненської області ОСОБА_4 від імені Банку, не приймається судом до розгляду, так як по-перше, подано без підтвердження повноважень зазначеного представника, хоча і в ньому зазначено, що додається копія довіреності (яка відсутня як додаток), по-друге, не надано належних доказів неможливості представників з"явитися в судове засідання. Також суд зазначає, що Довіреність від 05.10.2015 року, видана ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_4, яка була додана до позовної заяви, втратила чинність 05.01.2016 року.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Однак в даному випадку суд вважає, що спір може бути вирішено в даному засіданні, так як представник Позивача повторно не з"являється в судове засідання без надання доказів поважності неявки, що свідчить про недобросовісне користуватися належними Позивачу процесуальними правами.

Відповідач-1 подав клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 51-52).

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

25 липня 2014 року між підприємцем ОСОБА_1 та підприємцем ОСОБА_2 укладений договір позички (безоплатного користування частиною приміщення) (надалі - Договір).

Згідно розділу 1 Договору визначено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, ФОП ОСОБА_1 безоплатно передає, а ФОП ОСОБА_2 приймає безоплатно в користування приміщення магазину 74,2 кв. м. по АДРЕСА_1. Цільове використання приміщення: надання в суборенду частину нежитлового приміщення.

ФОП ОСОБА_2 має право здавати в суборенду повністю або частину нежитлового приміщення переданого в користування без дозволу ФОП ОСОБА_1 (п. 7.2. Договору позички від 25.07.2014).

Строк дії Договору позички встановлений з моменту його підписання і діє протягом 2 років (пункт 6.1. Договору).

Пунктом 7.3. Договору позички від 25.07.2014 встановлено, що дія договору може припинитись у разі пошкодження майна, що унеможливлює його подальше використання за призначенням; за ініціативою позичкодавця; за ініціативою користувача.

Відповідно до статті 6 ЦКУ:

1. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

2. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

3. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Пунктом 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 цього ж Кодексу передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 ЦКУ зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Відповідно до статті 203 ЦКУ зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 цього ж Кодексу передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, зазначивши в Договорі позички (безоплатного користування частиною приміщення) від 25.07.2014 п.7.3, за умовами якого дія договору може припинитись у разі пошкодження майна, що унеможливлює його подальше використання за призначенням; за ініціативою позичкодавця; за ініціативою користувача, сторони Договору діяли в межах та на умовах законодавства України, а відтак відсутні підстави для визнання зазначеного пункту Договору недійсним.

Крім того суд зазначає, що Позивач стверджуючи, що оспорюваний пункт Договору порушує його законні права та інтереси не зазначає які конкретно, як і не наводить норм законодавства, які порушені сторонами при укладенні Договору позички (безоплатного користування частиною приміщення) від 25.07.2014 року, зокрема п.7.3 його.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Всупереч наведеним нормам Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" не довело належними доказами того, що п.7.3 Договору позички (безоплатного користування частиною приміщення) від 25.07.2014 року, укладений між підприємцем ОСОБА_1 та підприємцем ОСОБА_2, порушує його законні права та інтереси.

На підставі статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на Позивача.

Керуючись статями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" в задоволенні позову.

Повний текст рішення підписано 18 лютого 2016 року.

Суддя Марач В.В.