ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.02.2016 Справа № 920/1907/15

За позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Суми

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Суми

про стягнення 65 318 грн. 00 коп.

Суддя Б.І. Лиховид

За участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 (договір б/н від 12.12.2015)

від відповідача: не прибув

у судовому засіданні брала участь секретар с/з Н.М. Мітіна

Суть спору: позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за неналежне виконання відповідачем зобов`язань по укладеному між сторонами договору купівлі-продажу кавоварного обладнання № 0301 від 03.01.2015 в сумі 65 318 грн. 00 коп., з яких: 30 120 грн. 00 коп. - основний борг, 35 198 грн. 00 коп. - штрафні санкції, а також просить стягнути витрати по сплаті судового збору та витрати на оплату послуг адвоката у сумі 5 000 грн. 00 коп.

01.02.2016 представником позивача була подана до суду заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на свою користь основну заборгованість у розмірі 30 120 грн. 00 коп., 1 030 грн. 92 коп. інфляційних втрат, 73 грн. 22 коп. річних, 1 948 грн. 80 коп. пені, а також судові витрати, пов'язані з розглядом справи та витрати на послуги адвоката у сумі 5 000 грн. 00 коп. Вказана заява, у відповідності до ст. 22 ГПК України, прийнята судом до розгляду.

Представник позивача подав у дане судове засідання заяву від 21.02.2016, в якій просить суд долучити до матеріалів справи копію акту здачі - приймання виконаних робіт (надання послуг) № 12 від 29.12.2015 та копію додаткової угоди від 12.12.2015 на підтвердження надання адвокатських послуг позивачу. Суд оглянув вказані документи та долучає їх до матеріалів справи.

Відповідач у дане судове засідання не з`явився, письмового відзиву на позовну заяву не подав, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином. Ухвала господарського суду Сумської області про порушення провадження по справі від 04.01.2016 та ухвали про відкладення розгляду справи від 21.01.2016, від 01.02.2016, від 11.02.2016 направлялись відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1. Ухвала про порушення провадження по справі від 04.01.2016 була повернута до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Ухвали про відкладення розгляду справи від 21.01.2016, від 01.02.2016, від 11.02.2016 до суду не повернулись.

За змістом статті 64 ГПК, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості доказів для вирішення спору по суті, а також те, що відповідач був повідомлений про місце та час розгляду справи належним чином, своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, причини неявки суду не повідомив, у дане судове засідання клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило, тому згідно зі статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за наявними в ній матеріалами за відсутності відповідача або його повноважного представника.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив:

Між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (позивач, продавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (відповідач, покупець) 03.01.2015 був укладений договір купівлі-продажу кавоварного обладнання № 0301, відповідно до п. 1.1 якого позивач передає у власність відповідачу обладнання (товар) за ціною та у комплектності згідно умов Специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору, а відповідач зобов'язується прийняти такий товар і оплатити його вартість на умовах даного договору та додатків до нього.

Пунктом 3.2 договору відповідач зобов`язався розрахуватись з позивачем за придбаний у останнього на підставі цього договору товар згідно з умовами розділу 4 та додатку № 2 до цього договору.

У відповідності до п. 4.1 розрахунок за придбаний відповідачем товар здійснюється готівкою або у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позивача згідно графіка оплати вартості товару, що міститься у додатку № 2 до цього договору. Відповідач зобов`язаний протягом 3-х банківських днів з моменту набуття чинності даним договором оплатити позивачу перший внесок у розмірі, передбаченому графіком оплати (п. 4.2 договору). Сплату кожного чергового платежу протягом усього строку оплати вартості обладнання відповідач зобов`язаний здійснювати у строки, встановлені у додатку № 2, у сумі, що не є меншою за вказану у графіку (п. 4.3 договору).

У додатку № 1 (специфікації № 1) сторони визначили найменування, ціну та кількість товару - кавоварка МСЕ Start ЕРU 2 вартістю 30 120 грн. 00 коп. в кількості 1 шт.

У додатку № 2 сторони узгодили графік сплати відповідачем вартості поставленого позивачем обладнання, згідно якого останній платіж повинен бути здійснений 01.11.2015.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Договір № 0301 від 03.01.2015 підписаний особисто сторонами та скріплений печаткою відповідача, відповідає вимогам, передбаченим ст. ст. 628 та 639 Цивільного кодексу України щодо змісту та форми договору, не розірваний сторонами та не визнаний недійсним в судовому порядку. Додатки № 1 та № 2 також підписані особисто сторонами.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання відповідно до договору від 03.01.2015 виконав, що підтверджується матеріалами справи. Факт поставки товару відповідачу підтверджується, зокрема, наявним в матеріалах справи Актом приймання - передачі кавоварного обладнання від 03.01.2015, підписаним особисто відповідачем та скріпленим його печаткою.

Відповідач свої зобов'язання за договором від 03.01.2016 не виконав, тому його заборгованість перед позивачем по сплаті за поставлений товар склала 30 120 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Оскільки відповідач розрахунки з позивачем за поставлений товар не провів, позивач був змушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості.

На день розгляду справи в суді заборгованість відповідача перед позивачем склала 30 120 грн. 00 коп., що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбаченим цим Кодексом.

Аналогічна норма щодо виконання зобов`язань міститься в статті 526 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач порушив вимоги вищевказаних норм та умови укладеного між сторонами договору № 0301від 03.01.2016, а саме допустив прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач, з урахуванням всіх обставин справи, подав суду достатньо доказів, які об'єктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім цього, позивачем заявлені вимоги по стягненню з відповідача пені у розмірі 1 948 грн. 80 коп.

Відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату або несплату одержаного товару у вигляді стягнення пені передбачена п. 5.3 договору від 03.01.2015, згідно якого за порушення відповідачем умов щодо розмірів чи строків оплати вартості товару, згідно графіка оплати, передбаченого додатком № 2 до цього договору, відповідач зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі 0,2 відсотка від вартості товару за кожен день прострочення оплати та не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розмір пені в сумі 1 948 грн. 80 коп., заявленої до стягнення позивачем, знаходиться в межах розрахунку суми пені, здійсненого судом, а тому, оскільки, права позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачені умовами договору і нарахована вона в межах строку позовної давності, з урахуванням вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», позовні вимоги в зазначеній частині також є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. ст. 549-552 Цивільного кодексу України.

Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по договору від 03.01.2015, позивач просить стягнути з відповідача 73 грн. 22 коп. 3% річних та 1 030 грн. 92 коп. інфляційних втрат.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи викладене, позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом, позивач просить стягнути з відповідача витрати по оплаті послуг адвоката у розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Згідно постанови Вищого господарського суду України по справі № 34/34-09(33/389-07) від 29.09.2010р. до завершення розгляду справи в господарському суді першої інстанції слід надати суду документи, що підтверджують факт понесення витрат на оплату послуг адвоката. Такими документами є: договір про надання правової допомоги (в ньому повинно бути обов'язково зазначено в якій господарській справі здійснюється представництво прав та інтересів, розмір гонорару та порядок його оплати); копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; довіреність (орден); документ, що свідчить про оплату послуг (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер).

В матеріалах справи є всі вказані вище документи, а тому суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката обґрунтованими та задовольняє їх.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача, а позивачу за рахунок відповідача відшкодовуються витрати по його сплаті.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85, Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (40000, АДРЕСА_1, ід. н. НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (40021, АДРЕСА_2, ід. н. НОМЕР_2) 30 120 грн. 00 коп. основного боргу, 1 948 грн. 80 коп. пені, 73 грн. 22 коп. 3% річних, 1 030 грн. 92 коп. інфляційних втрат, 1 218 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, 5 000 грн. 00 коп. витрат по сплаті послуг адвоката.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.02.2016

СУДДЯ Б.І. ЛИХОВИД