ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2016 р. Справа № 911/5305/15

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/5305/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Папая», м. Миколаїв

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1»,

с. Бузова Києво-Святошинського району

про стягнення 15331,99 грн.

Представники:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Папая» (далі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1» (далі-відповідач) про стягнення 15331,99 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № 2178 від 21.03.2014 в частині своєчасної оплати отриманого товару, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 15331,99 грн.

Ухвалою суду від 14.12.2015 порушено провадження у справі № 911/5305/15 та призначено її розгляд на 20.01.2016.

Ухвалою суду від 20.01.2016 розгляд справи, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, відкладено на 10.02.2016.

Представники сторін в судові засідання 20.01.2016 та 10.02.2016 не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча сторони належним чином повідомлені про місце і час судових засідань, про що свідчить відбиток штампу канцелярії суду на звороті у нижньому лівому куті ухвал суду від 14.12.2015 та від 20.01.2016 щодо направлення їх копій позивачу та відповідачу. Крім того, матеріали справи містять рекомендоване повідомленням про вручення позивачу поштового відправлення щодо ухвали суду від 14.12.2015.

При цьому, суд відзначає, що відповідачу були надіслані ухвали суду від 14.12.2015 та від 20.01.2016 на адресу вказану в позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Судом враховано абзац 3 підпункту 3.9.1 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», де зазначено, що у разі, якщо ухвалу суду про порушення провадження у справі надіслано за належною адресою і повернуто підприємством звязку, зокрема, з посиланням на відсутність адресата, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Вимоги ухвал суду від 14.12.2015 та від 20.01.2016 відповідач не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, до суду не надіслав.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

21.03.2014 між позивачем (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Край-2» (покупець) укладено Договір поставки № 2178, відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник взяв на себе обовязок поставляти і передавати у власність покупця товар, а покупець в свою чергу зобовязався прийняти такий товар у власність та оплачувати його вартість.

Умовами п.п. 2.1, 2.7 договору визначено, що постачальник поставляє товар вчасно, до відповідної філії магазину покупця, у відповідній кількості та належної якості. Право власності і ризик випадкової загибелі або пошкодження товарів переходить від постачальника до покупця, з моменту його поставки та вивантаження на приймальну платформу магазину, і підписання сторонами накладної, що засвідчує про отримання товару покупцем.

Відповідно до п. 3.1 договору, в редакції Додатку № 3 до договору «Спеціальні умови», покупець оплачує реалізовані товари за період один календарний тиждень у магазинах покупця протягом 21 банківського дня, з дня закінчення календарного тижня за умови, що постачальник надасть належним чином оформлені рахунки та накладні на адресу покупця, яка вказана в договорі, протягом не більше, ніж 7 днів з дня поставки.

Умовами п. 8.1 договору визначено, що він укладений строком до 31.12.2014. Строк дії договору автоматично продовжується на додаткові однорічні терміни у випадку, якщо не менш ніж за 30 днів до закінчення його дії будь-яка із сторін не повідомить письмово іншу сторону про намір припинити його.

Відповідно до частини 1 статті 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор.

Статтею 520 Цивільного кодексу України визначено, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частиною 1 статті 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Так, 21.08.2014 між позивачем, товариством з обмеженою відповідальністю «Край-2» (первісний покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Край-1» (новий покупець) укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поставки № 2178 від 21.03.2014 про заміну сторони у зобовязані, відповідно до якого сторони дійшли згоди про заміну сторони покупця з товариства з обмеженою відповідальністю «Край-2» на товариство з обмеженою відповідальністю «Край-1» у зобовязаннях за Договором поставки № 2178 від 21.03.2014, з дати підписання акту звірки взаєморозрахунків, який є невідємною частиною зазначеної угоди.

Умовами п.п. 2. 3 зазначеної угоди визначено, що з дати підписання акту звірки взаєморозрахунків всі права сторони покупця за договором поставки переходять від первісного покупця до нового покупця, і первісний покупець вибуває із зобовязання як сторона. Обовязок оплатити товар, який був поставлений первісному покупцю та не оплачений до моменту підписання акту звірки взаєморозрахунків, переходить до нового покупця.

Отже, за вказаним правочином товариство з обмеженою відповідальністю «Край-1» прийняло зобов'язання сторони покупця за Договором поставки від 21.03.2014 № 2178.

Позивач, належним чином та в повному обсязі виконував взяті на себе, згідно з умовами договору зобовязання, поставивши відповідачу товар, на загальну суму 469980,92 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи, у кількості 54 штуки, видаткові накладні. Зазначені видаткові накладні підписані в двосторонньому порядку представниками позивача та особою уповноваженою відповідачем на отримання товару у пункті його поставки, і скріплені печатками сторін.

Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару від відповідача не надходило.

Однак, в порушення умов договору та взятих на себе зобовязань, вартість товару сплачена відповідачем лише частково в сумі 454648,93 грн., про що свідчать додані до матеріалів справи копії банківських виписок з особистого рахунку позивача, вартість товару в сумі 15331,99 грн. залишена відповідачем не сплаченою.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідач в судові засідання 20.01.2016 та 10.02.2016 не зявився, письмових пояснень чи доказів оплати товару не надав, факт порушення відповідачем зобовязань судом встановлено та по суті не оспорений відповідачем.

Оскільки заборгованість відповідача в частині оплати переданого позивачем на підставі Договору поставки № 2178 від 21.03.2014 товару, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 15331,99 грн. визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи наведе вище, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, при повному задоволенні позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1» (08120, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бузова, вул. Леніна, 215-А, кім. 3, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Папая» (54020, АДРЕСА_1, ) 15 331 (п'ятнадцять тисяч триста тридцять одну) грн. 99 коп. заборгованості та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 18.02.2016

Суддя О.О. Христенко