РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016Справа №910/29424/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аітехно-Сервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецмонтаж-ССХ»

про розірвання договору та повернення авансового платежу в розмірі 35 000,00 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Горячев О.А., за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аітехно-Сервіс" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" (далі - відповідач) про розірвання договору та повернення авансового платежу в розмірі 35 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.11.2015 було порушено провадження у справі № 910/29424/15 та призначено розгляд справи на 09.12.2015.

08.12.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про відкладення розгляду справи, письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору та клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 09.12.2015 представники сторін не з'явились. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 20.11.2015 про порушення провадження у справі № 910/29424/15 позивач виконав частково, відповідач не виконав.

Враховуючи те, що представники сторін у судове засідання не з'явились, а також у зв'язку із частковим виконанням позивачем та невиконанням відповідачем вимог ухвали господарського суду міста Києва від 20.11.2015 про порушення провадження у справі № 910/29424/15 та необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 20.01.2016.

У судове засідання 20.01.2016 представник позивача з'явився та подав клопотання про продовження строку розгляду справи.

У судове засідання 20.01.2016 представник відповідача не з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні 20.01.2016 клопотання представника позивача про продовження строку розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вказаного клопотання.

Враховуючи те, що представник позивача у судове засідання 20.01.2016 не з'явився, а також у зв'язку із частковим виконанням позивачем та невиконанням відповідачем вимог ухвали господарського суду міста Києва від 20.11.2015 про порушення провадження у справі № 910/29424/15, розгляд справи було відкладено на 03.02.2016.

27.01.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 03.02.2016 представник позивача з'явився, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 03.02.2016 не з'явився.

Відповідно до п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Слід також зазначити, що вищезгаданий інформаційний лист містить посилання на пункт 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» (із змінами від 08.04.2008 р.), в якому зазначається, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду її судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.07.1997 р. № 02-5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

10.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аітехно-Сервіс» (далі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецмонтаж-ССХ» (далі - відповідач, підрядник) укладено Договір № 10/11 (далі - Договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов'язання виконати роботу стадія проектування "Робоча документація" по об'єкту "Будівництво, експлуатація та обслуговування житлово-офісного комплексу з об'єктами соціально-побутового, торгового призначення та паркінгом", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, 17 у Печерському районі м. Києва".

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач просить розірвати Договір та стягнути з відповідача суму сплаченої передоплати в розмірі 35 000,00 грн.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що Договір за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 33 Господарського кодексу України та § 1, 3 глави 61 Цивільного кодексу України.

Початком виконання проектних робіт за цим Договором є дата передачі замовником завдання на проектування, а також вихідних даних для проектування згідно із переліком вихідних даних для проектування (додаток № 2 до Договору, а також перерахування авансового платежу визначеного у п. 2.2.1 Договору. Строк виконання робіт розпочинається тільки при умові виконання замовником даного проекту Договору (п. 5.1 Договору).

Однак позивач не наводить в позовній заяві жодних доводів та підстав для розірвання Договору.

Крім того, ухвалами неодноразово судом витребовувалось у позивача правове обґрунтування розірвання Договору.

На підтвердження здійснення перерахування позивачем грошових коштів (передоплати) на користь відповідача, позивачем надано суду банківську виписку.

Судом досліджено надану банківську виписку про рух грошових коштів на рахунку позивача та встановлено, що позивач перерахував на користь відповідача суму грошових коштів - 35 000,00 грн, згідно призначення платежу - «за договором №11/11 від 11.11.2014», у той час як предметом спору є повернення передоплати за Договором № 10/11 від 10.11.2014.

Під час розгляду справи представником позивача надано лист від 26.01.2016 вих. № 26/16, у якому позивач зазначає, що в результаті помилки бухгалтерії в платіжному дорученні № 325 на суму 35 000,00 грн в графі призначення платежу було невірно вказано номер Договору, а тому позивач просить вважати кошти перераховані відповідачу платіжним дорученням на виконання Договору № 10/11 від 10.11.2014.

Однак, як встановлено судом, між сторонами також було укладено Договір № 11/11 від 11.11.2014, що вбачається зі справи № 910/29425/15, яка перебуває у провадженні господарського суду м. Києва.

Статтею 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно статті 849 Цивільного кодексу України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Разом із тим, за положеннями статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами у справі було укладено Договір, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім у якості попередньої оплати за роботи, які повинні бути виконані за Договором, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано у відповідача на підставі частин першої та другої статті 1212 ЦК України.

Правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов'язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частин 1, 2 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо вимоги повернути замовнику попередньо сплачені кошти у зв'язку з неналежним виконанням підрядником умов договору. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові № 922/1136/13 від 14.10.2014 року.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем позовних вимог та їх безпідставність.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про розірвання Договору та повернення авансового платежу в розмірі 35 000,00 грн не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 19.02.2016.

Суддя О.В. Нечай