ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2016р. Справа№ 914/3220/15

За позовом: до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Планета Океан», м.Київ Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОГО», м.Буськ Львівської області
про: Стягнення 316 798,53 грн.

Головуючий суддя Кітаєва С.Б.

Суддя Сухович Ю.О.

Суддя Щигельська О.І.

При сектерарі ОСОБА_1

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність від 18 вересня 2015р.);

від відповідача:ОСОБА_3 представник (довіреність від 14.09.2015р. );

Права та обовязки, передбачені ст. ст.20, 22 ГПК України суд розяснив представникам Сторін. Заяви про відвід судді не надходили .

Суть спору: Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Планета Океан», м.Київ, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОГО», м.Буск Львівської області про стягнення 387 061,88 грн., з якої : 146 747,45 грн. пеня, 224 327,43 грн. інфляційні нарахування, 15 987,00 грн. 3 % річних. У позовній заяві позивач просить також стягнути на його користь з відповідача судові витрати.

В день поступлення позовної заяви (07.09.2015р. ) в суді також зареєстровано за вх.№3973/15 Заяву позивача вих.№1-17-08/15/1 від 17 серпня 2015 року про вжиття заходів до забезпечення позову. З підстав, зазначених у заяві, позивач просить накласти арешт на кошти в розмірі ціни позову 387 061,88 грн. і судового збору 7741,24 грн., які обліковуються на розрахунковому рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Хого» (ідентифікаційний код 38767441) №4917 в Печерській філії ПАТ КБ «Приватбанк», м.Київ, МФО 300711.

Ухвалою від 10.09.2015 року господарський суд Львівської області порушив провадження у справі за вказаним позовом та призначив судове засідання з розгляду справи на 07.10.2015 року; розгляд заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову відкладено; вимоги до сторін по підготовці справи до розгляду у судовому засіданні висвітлені в зазначеній ухвалі.

За вх.№42739/15 в господарському суді 06.10.15р. зареєстровано клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у зв»язку із перебуванням у відпустці представника з 06.10.2015 року по 19.10.2015 року та оскільки підприємство не може забезпечити участь в судове засідання іншого представника.

07.10.2015 року за вх.№42912/15 в суді зареєстровано Пояснення позивача на виконання вимог ухвали суду від 10.09.2015 року у якому, зокрема, надається інформація про те, що станом на день звернення до суду з позовом договір поставки №10/12 від 10.12.2013р., який є підставою заявлених позивачем у позовній заяві вимог, припинений у зв»язку із закінченням терміну його дії; станом на день звернення до суду умови договору щодо поставки товару виконані, відповідач провів оплату за отриманий товар, але оплата здійснювалась невчасно; сторони підписли акт звірки за яким, визнали і об»єми поставки і проведений розрахунок; сторони не оспорюють ні факт поставки, ні об»єми поставки, ні проведені розрахунки. Позивач підтримує заявлені позовні вимоги.

07.10.2015р. за вх.№42918/15 в господарському суді зареєстровано клопотання позивача від 06.10.2015 року про долучення до матеріалів справи посвідчених копій видаткових накладних, рахунків-фактур, податкових накладних по поставках товару за період з 16.12.2013 року по 12.12.2014 року на 115-ти аркушах та посвідчені копії банківських виписок на 26-ти аркушах.

07.10.2015 року за вх.№ 4577/15 в господарському суді зареєстровано поступлення від позивача Заяви вих.№1-07-10/15 від 07 жовтня 2015 року про збільшення позовних вимог за позовною заявою про стягнення пені і збитків за договором поставки №10/12 від 10.12.2013 року. У зазначеній заяві позивач просить стягнути на його користь з відповідача 387 061,88 грн., з якої : 146 747,45 грн. пеня, 224 327,43 грн. інфляційні нарахування, 15 987,00 грн. 3% річних, а також судові витрати : 7 741,20 грн. судового збору та 5 359,20 грн. витрат на правову допомогу. До зазначеної заяви позивачем долучено копію Договору №7 від 01 травня 2015 року про надання правової допомоги Адвокатом, копію Акту №1 від 28 вересня 2015 р. приймання передачі наданих адвокатських послуг, копію платіжного доручення №160 від 06 жовтня 2015 року про перерахування ТОВ «Торговий дім Планета Океан» ФОП ОСОБА_4 5 359,20 грн. , що за призначенням платежу у платіжному дорученні є «оплата за послуги згідно договору №7 від 01 травня 2015 року. акт №1 від 28 вересня 2015 року. Без ПДВ», а також долучено копію квитанції №0.0.443690129.1.

В судове засідання 07.10.2015 року відповідач явку повноважного представника не забезпечив, вимог ухвали від 10.09.2015 року не виконав і не подав до справи відзиву на позовну заяву та витребовуваних судом документів. Ухвалою від 07.10.2015 року суд відклав розгляд справи на 26.10.2015 року.

В додаток до клопотання ( вх.№42923/15 від 07.10.15р. ) позивачем після судового засідання 07.10.15р. долучено до справи докази надіслання 07.10.2015 року відповідачу копії заяви про збільшення позовних вимог.

Крім того, у клопотанні (вх.№42923/15 від 07.10.15р) позивач просив судове засідання, призначене на 26.10.2015 року, проводити в режимі відеоконференції.

Розглянувши клопотання позивача про проведення судового засідання 26.10.2015 року в режимі відеоконференції, ухвалою від 12.10.2015 року суд зазначене клопотання задоволив; розгляд справи, призначеної на 26.10.15 на 12:00 ухвалив здійснювати в режимі відео конференції; доручив господарському суду міста Києва забезпечити проведення судового засідання у справі №914/3220/15 у режимі відео конференції.

Судом задоволено клопотання відповідача (вх.№45230/15 від 21.10.15р.) про ознайомлення з матеріалами справи та зняття копій необхідних документів. 22.10.2015 р. представник відповідача ознайомився з матеріалами справи, що засвідчив письмово на поданому клопотанні.

В день судового засідання, а саме ,26.10.2015 року (за вх.№45899/15) в суді зареєстровано поступлення від відповідача листа №296-1 від 23.10.2015р. про долучення до матеріалів справи відзиву на позовну заяву, заяви про застосування строку позовної давності, копію розрахунку ціни позову, довідку про термін дії договору та відсутність спору з тих самих питань у провадженні інших компетентних органів.

Судове засідання 26.10.2015 року відбувалось в режимі відео конференції за участю представників сторін. Ухвалою від 26.10.2015 року суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог (вх.№4577/15 від 07.10.2015р. ), відклав розгляд справи на 09.11.2015 року для надання можливості позивачу ознайомитись із розрахунками відповідача, відзивом та заявою про застосування строків позовної давності, які поступили до справи в день судового засідання та, відповідно, надав можливість позивачу висловити по них свої доводи і міркування, оскільки інше означало б порушення засад рівності всіх учасників процесу перед законом і судом, і змагальності в судочинстві (ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України). Крім того, ухвалою від 26.10.2015 року у справі №914/3220/15 відмовлено позивачу в задоволенні заяви вих.№1-17-08/15/1 від 17 серпня 2015 року (вх.№3973/15 від 07.09.2015р.) про вжиття заходів до забезпечення позову.

09.11.2015 року за вх.№48239/15 в господарському суді зареєстровано подану відповідачем заяву про розстрочку виконання рішення до шести місяців рівними частинами кожного місяця.

09.11.2015 року за вх.№48242/15 в господарському суді зареєстровано клопотання позивача про долучення до матеріалів справи документів, а саме: уточненої бухгалтерської довідки від 06.11.15р., додаткових пояснень щодо проведеного представником ТОВ «Хого» розрахунку, заяви від 09.11.2015 року про уточнення позовних вимог. У зазначеній заяві позивач зазначає, що ним помилково у абзаці 6 позовної заяви вказано про те, що у період з 16.12.2013 року по 12.12.2014 року ТОВ «ТД Планета Океан» поставлено відповідачу за договором товару на загальну суму 852 373,04 грн., оскільки таке формулювання викладено лише на підставі Акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2014р. по 22.12.2014 р. Фактично товар по Договору поставки №10/12 від 10.12.2013 року передавався відповідачу з 16.12.2013р. по 02.06.2015р. включно, що підтверджується видатковими накладними долученими до матеріалів справи. Вартість поставленого товару, включаючи поставку від 02.06.2015р. становить 854061,01 грн., що фактично підтверджується бухгалтерською довідкою від 17.08.2015р. і Уточненою бухгалтерською довідкою від 06.11.2015 року. Із врахуванням зазначеного позивач уточнив обставини наведені у абзаці 6 позовної заяви, виклавши її у такій редакції: « Виконуючи умови договору ТзОВ «ТД Планета Океан» за період з 16.12.2013 р. по 02.06.2015р. (включно) поставив товар на загальну суму 854 061,01 грн.», просив позов ТОВ «ТД «Планета Океан» розглядати з урахуванням поданих уточнень та Заяви про збільшення позовних вимог.

У листі від 09.11.2015 року, який поступив до суду 09.11.2015 року (вх.№48298/15), представник відповідача просив долучити до матеріалів справи копії платіжних доручень на підтвердження всіх оплат відповідача ( на 24-х аркушах).

В судовому засіданні 09.11.2015 року представником позивача було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи для проведення із відповідачем взаємозвірки на предмет зарахування перерахованих відповідачем коштів в оплату отриманого товару за видатковими накладними, оскільки це має важливе значення при проведенні перевірки розрахунків позивача по заявлених вимогах та контр розрахунків відповідача. Крім того, представником відповідача надано в судовому засіданні представнику позивача примірник відзиву на позовну заяву та копію розрахунку, про отримання яких представником позивача зроблено відповідну відмітку на клопотанні .

Ухвалою від 09.11.2015 року судом задоволено клопотання позивача (вх.№52206/15) про продовження строків розгляду справи на п»ятнадцять днів з 09.11.2015 року та відкладено розгляд справи на 19.11.2015 року.

В день судового засідання, 19.11.2015 року від позивача до суду поступила Заява (вих.№2-17-11/15 від 17 листопада 2015 року) про зменшення позовних вимог. Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми ( у т.ч. по: пені, 3% річних та інфляційних нарахуваннях) позивач просить стягнути на його користь з відповідача 316 798,53 грн., з яких: пеня 69 211,23 грн., 3% річних 15 955,18 грн., інфляційні нарахування 231 632,12 грн. До заяви позивачем долучено документ іменований як «Зарахування сплачених коштів за відвантажений товар в розрізі накладних по договору поставки №10/12 від 10.12.2013 року між ТОВ «ТД Планета Океан» та ТОВ «ХОГО»», «Розрахунок суми боргу станом на 01.08.2015 року», «Розрахунок заборгованості з урахуванням індексу інфляції», «Розрахунок заборгованості з урахуванням 3% річних з огляду на ч.2 ст.625 ЦК України», «Уточнену бухгалтерську довідку про стан розрахунків і терміни отримання коштів від ТОВ «ХОГО» по основному зобов»язанню по оплаті товару одержавного від ТОВ «ТД Планета Океан» згідно договору поставки №10/12 від 10.12.2013 р.» від 17 листопада 2015 року, «Лист зарахування» у якому ТОВ «ТД Планета Океан» повідомляє, що за платіжними дорученнями ТОВ «ХОГО» по основному зобов»язанню по оплаті товару одержаного від ТОВ «ТД Планета Океан» згідно договору поставки №10/12 від 10.12.2013 року відбулись наступні, вказані у цьому документі зарахування коштів в погашення заборгованості за поставлений товар по кожній з видаткових накладних. До Заяви яка поступила до суду, долучено докази (опис і фіскальний чек) в підтвердження надіслання відповідачу листа зарахування з додатками 19.11.2015 року, в день розгляду справи.

Відповідно до п.3.10 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із наступними змінами та доповненнями) передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи із якої і вирішується спір,- з обов»язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Відповідно до п.3.11 вказаної Постанови пленуму ВГСУ, ГПК, зокрема стаття 22 цього Кодексу , не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення», або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог тощо. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позивачем позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінити її як : подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об»єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержавно правила вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК .

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Хоча позивач і назвав подану 19.11.15 року Заяву заявою про зменшення позовних вимог, однак як встановлено судом, ця заява є заявою про зменшення розміру позовних вимог в частині нарахованої пені після проведеного позивачем перерахунку ( з 146 747,45 грн. до 69 211,23 грн.), нарахованих 3 % річних (з 15 987,00 грн. до 15 955,18 грн.), однак одночасно є і заявою про збільшення розміру позовних вимог в частині нарахованих інфляційних нарахувань ( з 224 327,43 грн. до 231 632,12 грн).

В судовому засіданні 19.11.2015 року, зважаючи , що позивачем в день судового засідання подано до справи заяву вих.№2-17-11/15 від 17 листопада 2015 року з новими розрахунками тощо, відтак, для надання можливості відповідачу перевірити ці розрахунки (адже змінились не лише суми заявлені первинно до стягнення по пені, 3% річних і інфляційних нарахуваннях, а й періоди їх нарахування, подано уточнену довідку про зарахування перерахованих коштів), суд в судовому засіданні оголосив перерву до 23.11.2015 року та надав можливість відповідачу перевірити подані до заяви документи ( у т.ч.розрахунки), з метою дотримання засад рівності всіх учасників процесу перед законом і судом, і змагальності в судочинстві (ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України).

Відповідачем подано до справи довідки щодо зарахування сплачених коштів за відвантажений товар в розрізі накладних по договору поставки №10/12 від 10.12.2013 року між ТзОВ «ТД Планета Океан» та ТОВ «Хого» в додаток до листа від 23.11.2015 року, який зареєстрований в суді 23.11.2015 року за вх.№50632/15.

Ухвалою від 23.11.2015 року призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів. Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів підтверджується визначення членами колегії суддів для розгляду справи №914/3220/15 суддів Сухович Ю.О. та Щигельську О.І. Ухвалою від 24.11.2015 року прийнято справу №914/3220/15 до розгляду у колегіальному складі суддів, головуючий суддя Кітаєва С.Б. суддя Сухович Ю.О., суддя Щигельська О.І., призначено справу до розгляду на 14.12.2015 року.

В судовому засіданні 14.12.2015 року оголошувалась перерва до 24.12.2015 року до 15 год.00 хв., а в судовому засіданні 24.12.2015 року до 25.01.2016 р. до 15 год.00 хв.,про що до відома представників сторін доводилось у письмовій формі, під розписку.

З підстав, наведених в ухвалі від 25.01.2016 року розгляд справи відкладався на 08.02.2016 року.

За умовами ст.33 Господарського процесуального кодексу України на сторони покладається обовязок доводити їх вимоги чи заперечення. Згідно до вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявленні клопотань та здійсненні інших процесуальних прав. За умовами ст.59 ГПК України відповідач має право після одержання ухвали надіслати господарському суду відзив на позовну заяву і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач своїм правом скористався.

Відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України господарським судом створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Справа розглядається із врахуванням поданої позивачем Заяви (вх.№5423/15 від 19.11.2015р. ) про зменшення позовних вимог та поданої Заяви про уточнення позовних вимог ( вх.№48242/15 від 09.11.2015р.).

В судовому засіданні представник позивача просить позовні вимоги із врахуванням поданої заяви вх.№5423/15 від 19.11.2015р., наданих суду пояснень задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та усних поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Планета Океан» (надалі - позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хого» (надалі - відповідач) про стягнення 316 798,53 грн. , з яких: 69 211,23 грн. пеня, 231 632,12 грн. інфляційні нарахування, 15 955,18 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 10.12.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір поставки 10/12 (надалі - договір). Відповідно до п. 1.1 договору позивач зобовязується систематично постачати та передавати відповідачу товар, на підставі заявлених відповідачем замовлень на постачання, а відповідач зобовязується приймати цей товар та оплачувати його на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 5.1 договору відповідач проводить 100% оплату визначеного в замовленні товару в день поставки, або за згодою сторін з відстрочкою платежу до 14 календарних днів.

На виконання умов договору, у період з 16.12.2013 р. по 02.06.2015р. позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 854 061,01 грн. Однак, оплата вказаної суми була проведена відповідачем з простроченням термінів, визначених в п. 5.1 договору.

За прострочення сплати заборгованості позивачем була нарахована відповідачу пеня, відповідно до 8.2 договору, в розмірі 69 211,23 грн., інфляційні втрати в розмірі 231 632,12 грн. та 3% річних в розмірі 15 955,18 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. ( заява позивача вих.№2-17-11/15 від 17.11.2015р., яка поступила до суду 19.11.2015р. вх.№5423/15 та додані до неї розрахунки).

У відзиві на позовну заяву, який поданий до справи до подання позивачем заяви із врахуванням якої розглядається справа ( тобто, заяви вх.№5423/15 від 19.11.2015р), відповідач не заперечує, що поставки всіх партій товару були здійснені позивачем з погодження відповідача, підтверджує їх прийняття та у подальшому оплату. Посилається на неточність у розрахунку ціни позову, який поданий до позовної заяви, у звязку з чим надав свій контррозрахунок. Крім того представник відповідача у поданій 26.10.2015 року заяві просив застосувати строк позовної давності до вимог ТОВ «ТД Планета Океан» в частині стягнення пені, та відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені до дати , яка передувала даті звернення до суду на один рік; також у заяві, яка поступила до суду 09.11.2015 р. (вх.№48239/15) просив розстрочити виконання рішення до шести місяців рівними частинами кожного місяця.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги із врахуванням заяви позивача (вх.№5423/15 від 19.11.2015р. ) про зменшення позовних вимог підлягають до задоволення повністю виходячи із наступних мотивів.

Відповідно до статті ст. 526 ЦК України, 193 Господарського кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, 10.12.2013 року між сторонами був укладений договір поставки 10/12. Відповідно до п. 1.1 договору, позивач зобовязується систематично постачати та передавати відповідачу товар, на підставі заявлених відповідачем замовлень на постачання, а відповідач зобовязується приймати цей товар та оплачувати його на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 5.1 договору відповідач проводить 100% оплату визначеного в замовленні товару в день поставки, або за згодою сторін з відстрочкою платежу до 14 календарних днів.

На виконання умов договору, у період з 16.12.2013 р. по 02.06.2015р. позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 854 061,01 грн. Проте, вказана сума була сплачена відповідачем з простроченням термінів визначених п. 5.1 договору.

Так, позивачем здійснено поставку товару по наступних видаткових накладних: №6 від 16.12.2013 р. на суму 30537,60 грн.; №10 від 25.12.2013р. на суму 122150,40 грн.; №2 від 10.01.2014р. на суму 91612,80 грн.; №7 від 15.01.2014р. на суму 15268,80 грн.; №19 від 12.02.2014 р. на суму 1995,00 грн.;№26 від 18.02.2014р. на суму 16650,00 грн.; №31 від 25.02.2014р. на суму 2058,00 грн.; №42 від 12.03.2014р. на суму 9180,12 грн.; №50 від 18.03.2014р. на суму 61864,70 грн.; №53 від 19.03.2014 р. на суму 7030,08 грн.; №65 від 26.03.2014р. на суму 14060,15 грн.; №74 від 01.04.2014р. на суму 1075,02 грн.; №93 від 14.04.2014р. на суму 5855,04 грн.; №103 від 18.04.2014р. на суму 35150,40 грн.; №109 від 23.04.2014р. на суму 1406016 грн.; №113 від 24.04.2014р. на суму 35150,40 грн.;№134 від 06.05.2014р. на суму 2860,08 грн.; №147 від 12.05.2014 р. на суму 10260,24 грн.; №161 від 20.05.2014р. на суму 8830,20 грн.; №175 від 26.05.2014р. на суму 31620,72 грн.; №180 від 27.05.2014р. на суму 41880,96 грн.; №196 від 04.06.2014р. на суму 14800,32 грн.; №294 від 31.07.2014р. ; №294 від 31.07.2014р. на суму 7600,08 грн.; №303 від 05.08.2014 р. на суму 10460,16 грн.; №321 від 12.08.2014 р. на суму 23150,28 грн.; №340 від 22.08.2014р. на суму 23150,28 грн.; №347 від 26.08.2014р. на суму 8640,00 грн.; №367 від 09.09.2014 р. на суму 8640,00 грн.; №415 від 03.10.2014р. на суму 49680,00 грн.; №416 від 03.10.2014 р. на суму 15120,00 грн.; №430 від 10.10.2014р. на суму 21600,00 грн.; №440 від 16.10.2014р. на суму 17280,00 грн.; №466 від 31.10.2014р. на суму 20300,00 грн.; №495 від 17.11.2014р. на суму 13650,12 грн.; №512 від 27.11.2014р. на суму 27300,24 грн.; №520 від 04.12.2014р. на суму 18200,16 грн.; №533 від 12.12.2014р. на суму 13 650,12 грн.; №89 від 02.06.2015р. на суму 1687,97 грн.

До оплати позивачем виставлено рахунки та рахунки фактури :

№СФ-0000013 від 16.12.2013р. на суму 30537,60 грн.; №0000017 від 25.12.2013р. на суму 122150,40 грн.; №СФ-0000002 від 10.01.2014р. на суму 91612,80 грн.; №СФ-0000007 від 15.01.2014р. на суму 15268,80 грн.; №СФ-0000019 від 12.02.2014р. на суму 1995,00 грн.; №СФ-0000026 від 18.02.2014р. на суму 16650,00 грн.; №СФ-0000031 від 25.02.2014р. на суму 2058,00 грн.; №СФ-0000042 від 12.03.2014р. на суму 9180,12 грн.; №СФ-0000050 від 18.03.2014р. на суму 61864,70 грн.; №СФ-0000054 від 19.03.2014р. на суму 7030,08 грн.; №СФ-0000065 від 26.03.2014р. на суму 14060,15 грн.; №СФ-0000074 від 1.04.2014р. на суму 1075,02 грн.; №СФ-0000094 від 14.04.2014р. на суму 5855,04 грн.; №СФ-0000103 від 18.04.2014р. на суму 35150,40 грн.; №СФ-000019 від 23.04.2014р. на суму 14060,16 грн.; №СФ-0000113 від 24.04.2014р. на суму 35150,40 грн.; №134 від 06.05.2014р. на суму 2 860,08 грн.; №147 від 12.05.2014р. на суму 10260,24 грн.; №161 від 20.05.2014р. на суму 8 830,20 грн.; №175 від 26.05.2014р. на суму 31 620,72 грн.; №180 від 27.05.2014р. на суму 41 880,96 грн.; №196 від 04.06.2014р. на суму 14 800,32 грн.; №294 від 31.07.2014р. на суму 7600,08 грн.; №303 від 05.08.2014р. гна суму 10460,16 грн.; №321 від 12.08.2014р. на суму 23150,28 грн.; №340 від 22.08.2014р. на суму 23150,28 грн.; №347 від 26.08.2014р. на суму 8 640,00 грн.; №358 від 02.09.2014р. на суму 8 640,00 грн.; №417 від 02.10.2014 р. на суму 49 680,00 грн.; №418 від 03.10.2014р. на суму 15120,00 грн.; №427 від 07.10.2014р. на суму 21600,00 грн.; №440 від 14.10.2014 р. на суму 17280,00 грн.;№464 від 29.10.2014р. на суму 20 300,40 грн.; №496 від 17.11.2014 р. на суму 13650,12 грн.; №515 від 26.11.2014р. на суму 27300,24 грн.; №523 від 03.12.2014 р. на суму 18200,16 грн.; №530 від 08.12.2014р. на суму 13650,12 грн.; №89 від 02.06.2015р. на суму 1687,97 грн.

Згідно п. 5.1 договору відповідач проводить 100% оплату визначеного в замовленні товару в день поставки, або за згодою сторін з відстрочкою платежу до 14 календарних днів.

Як зазначили сторони в судовому засіданні, ними погоджено оплату товару з відстрочкою платежу до 14-ти календарних днів.

Як вбачається з виписок з рахунків, відповідачем ТОВ «Хого» загальна сума сплачених коштів становить 854 061,01 грн.

Так, за товар відвантажений 16.12.2013 р. відповідач здійснив оплату 29.12.2014р.; 25.12.2013р. відповідач здійснив оплату 16.01.2014р., 28.02.2014р.,29.12.2014р.,06.01.2015р.; 10.01.2014р. відповідач здійснив оплату 06.01.2015р.,12.02.2015р.,27.02.2015р.,13.03.2015р.,18.03.2015р.; 15.01.2014р. відповідач здійснив оплату 18.03.2015р. і 31.03.2015р.; 12.02.2014р. відповідач здійснив оплату 31.03.2015р.; 18.02.2014р. відповідавч здійснив оплату 31.03.2015р.; 25.02.2014р. відповідач здійснив оплату 31.03.2015р.; 12.03.2014р. відповідач здійснив оплату 31.03.2015р.; 18.03.2014р. відповідавч здійснив оплату 29.05.2014р.; 19.03.2014р. відповідач здійснив оплату 31.03.2015р.; 26.03.2014р. відповідач здійснив оплату 31.03.2015р.; 01.04.2014р. відповідач здійснив оплату 31.03.2015р., 14.04.2014 р. відповідач здійснив оплату 31.03.2015р.; 18.04.2014р. відповідач здійснив оплату 31.03.2015р.; 23.04.2014р. відповідач здійснив оплату 31.03.2015р. та 14.04.2015р.; 24.04.2015р. відповідач здійснив оплату 14.04.2015р. ; 06.05.2014р. відповідач здійснив оплату 14.04.2015р.; 12.05.2014р. відповідач здійснив оплату 14.04.2015р, 29.04.2015р.; 20.05.2014р. відповідач здійснив опалату 29.04.2015р.; 26.05.2014р. відповідач здійснив оплату 29.04.2015р. 19.05.2015р.; 27.05.2014р. відповідач здійснив оплату 19.05.2015р. , 08.07.2015р.; 04.06.2014р. відповідач здійснив оплату 08.07.2015р.; 31.07.2015р. відповідач здійснив оплату 08.07.2015р.; 05.08.2014р. відповідач здійснив оплату 08.07.2015р.; 12.08.2014 р. відповідач здійснив оплату 08.07.2015р.; 22.08.2014р. відповідач здійснив оплату 27.08.2014р.; 26.08.2014р. відповідач здійснив оплату 08.07.2015р.; 09.09.2014р. відповідач здійснив оплату 02.09.2014р.; 02.10.2014р. відповідач здійснив оплату 06.10.2014р.; 03.10.2014р. відповідач здійснив оплату 08.07.2015р.; 10.10.2014р. відповідач здійснив оплату 10.10.2014р.; 16.10.2014р. відповідач здійснив оплату 20.10.2014р.; 31.10.2014р. відповідач здійснив оплату 31.10.2014р.; 17.11.2014 р. відповідач здійснив оплату 25.11.2014р.; 27.11.2014р. відповідач здійснив оплату 01.12.2014р.; 04.12.2014 р. відповідач здійснив оплату 08.12.2014 року; 12.12.2014 року відповідач здійснив оплату 16.12.2014р.,08.07.2015р.; 02.06.2015р. відповідач здійснив оплату 08.07.2015р.

Згідно із ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач прострочив термін розрахунків перед позивачем, оскільки оплату за поставлений позивачем товар здійснив з порушенням строків визначених п. 5.1 договору. Зазначене не заперечує і сам відповідач.

У звязку з тим, що відповідач не здійснив оплату отриманого товару у строки передбачені договором, позивач нарахував йому пеню в розмірі 69 211,23 грн., інфляційні втрати в розмірі 231 632,12 грн., та 3% річних в розмірі 15 955,18 грн.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей549-552, 611, 625 ЦК України. З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних, встановлених ст. 625 ЦК України, є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Можливість нарахування 3% річних законодавець повязує з фактом порушення грошового зобовязання. Головним для визначення правової природи даної міри відповідальності є вказівка на невиконання грошового зобовязання. При цьому, норми чинного законодавства не вимагають обовязкового встановлення у договорі додаткового застереження щодо можливості застосування наслідків передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати товару в термін, зазначений у п. 5.1 договору, відповідач сплачує позивачу за кожен день прострочення пеню, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла протягом терміну затримки оплати товару.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України (Постанова Верховного суду України від 7 листопада 2011 року).

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки (п. 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14).

Відповідно до ч.6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму. (постанова Пленуму Верховного суду України від 6.11.2013 року у справі № 6-116цс13).

ОСОБА_1 фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені та інфляційних нарахувань. Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.(п.1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14).

Пеня за порушення грошового зобов'язання обчислюється лише у відсотках до суми простроченого платежу (п.2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14).

Як встановлено, згідно п. 5.1 договору сторони погодили, що відповідач проводить 100% оплату визначеного в замовленні товару з відстрочкою платежу до 14 календарних днів.

Згідно п.3.3 договору датою постачання є дата отримання замовником товару за адресою замовника, що оформляється товарними накладними, що є невідємною частиною цього договору.

Отже, 14-ий календарний день відстрочки з дати поставки товару, що оформляється видатковими накладними, є першим днем прострочення платежу.

Як вбачається із розрахунку пені, долученого до заяви яка розглядається, розрахунок сум пені проводився за період прострочення по кожній окремій накладній. Початок розрахунку пені позивач проводив із врахуванням відстрочки платежу, обумовленого у п.5.1 договору. Дні фактичної оплати не включені в розрахунки пені, інфляційних та 3% річних.

Представником відповідача був поданий суду свій контррозрахунок ціни позову. Однак, такий контррозрахунок був проведений на розрахунки ціни позову, подані до позовної заяви, тоді як заява, яка розглядається у справі, розрахунки заявлених до стягнення у ній сум подані до суду 19.11.2015 року, після поданого відповідачем розрахунку ціни позову. У розрахунках , які долучені позивачем до заяви ( вх.№5423/15 від 19.11.15р) позивач фактично наводить інші (ніж у розрахунках, долучених до позовної заяви) періоди нарахування пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Контрорзрахунків пені, 3% річних та інфляційних нарахувань на розрахунки позивача, які долучені до заяви (вх.№5423/15 від 19.11.15р), із врахуванням якої розглядається справа, відповідачем не подано, хоча така можливість йому неодноразово надавалась судом.

Як зазначено у п.п.4.4.1 п.4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» , у дослідженні обставин, пов»язаних із вчиненням зобов»язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суд необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов»язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема: підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

22.12.2014 року сторонами був підписаний акт звіряння розрахунків, яким відповідач визнав суму боргу. В перелік видаткових накладних в акті включено й борг по видатковій накладній №6 від 16.12.2013 року на суму 30537,60 грн. та №10 від 25.12.2013р. на суму 122150,40 грн. (в сукупності по цих накладних вартість поставленого товару склала 152 588,00 грн.) та видаткові накладні наступні ( після накладної №10 від 25.12.2013р. ), а саме з 10.01.2014 р. по 12.12.2014 року. Акт підписаний обома сторонами та скріплений їх гербовими печатками. Боржник здійснював оплати за отриманий товар з 16.01.2014р. по 08.07.2015р., що підтверджують документи у справі.

Таким чином, ТОВ «Хого» здійснював дії, що свідчили про визнання ним боргу та вчиняв дії щодо погашення суми заборгованості.

Відповідно до положень ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Правила переривання перебігу позовної давності ( стаття 264 ЦК України) застосовується господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню в розмірі в розмірі 69 211,23 грн., інфляційні втрати в розмірі 231 632,12 грн. та 3% річних в розмірі 15 955,18 грн., що позовні вимоги є обґрунтовані, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, підлягають до задоволення повністю.

Згідно з п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Законодавець, у будь-якому випадку пов»язує відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об»єктивними, непереборними, тобто, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Господарський суд, враховуючи баланс інтересів сторін, факти неодноразового прострочення відповідачем виконання свого зобов»язання зі здійснення оплат за отриманий товар, а також те, що відповідачем не підтверджено належними доказами наявність виняткових обставин, не надано доказів, які б свідчили про неможливість виконання ним судового рішення у разі відмови у розстрочці виконання рішення, вважає , що у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду слід відмовити.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи задоволення вимог в сумі 316 798,53 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6 335,97 грн.

Стаття 7 Закону України «Про судовий збір», в редакції чинній з 01.09.2015 року, передбачає порядок та випадки вирішення питання про повернення позивачу судового збору.

Статтею 44 господарського процесуального кодексу України передбачено, що до спладу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми, судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавалися, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Договір №7 від 01 травня 2015 року «про надання правової допомоги Адвоката» укладений стороною 1, Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Планета Океан» , в особі директора ОСОБА_5, що діє на підставі Статуту (замовник) та стороною 2, Адвокатом ОСОБА_4, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1583 від 25 січня 2001 року, зареєстрована як фізична особа-підприємець, що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію серія ВО1 №564749 від 22.01.2007 року (платник фіксованого податку, згідно свідоцтва серія А №187985 від 01.01.2012 року), що надалі «виконавець», з іншого боку.

У постанові Вищого господарського суду України №27/351-03 від 20.04.2004р., зазначено: «дія Закону України «Про адвокатуру» поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. Однак, якщо адвокат надає послуги в господарському процесі як приватний підприємець, його діяльність вважається підприємницькою. ГПК України не передбачає відшкодування таких витрат, незважаючи на те, що послуги може надавати та ж сама особа. Критеріями для розмежування мають бути: характер послуг, зміст угоди, укладеної відповідно вимогам ст.17 Правил адвокатської етики, схваленими Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при КМ України від 01.10.99р., якими передбачається вказання розміру гонорару і розмір та порядок обчислення фактичних витрат, процесуальне становище особи, яка надає порслуги. Юрист за фахом може мати право на заняття адвокатською діяльністю і одночасно бути зареєстрованим як приватний підприємець, який надає послуги правового характеру. Оскільки статус цієї особи різний (у тому числі й стосовно оподаткування), то різними будуть і правові наслідки такої діяльності».

У матеріалах справи є докази того, що правову допомогу позивачу ОСОБА_4 надавала як фізична особа-підприємець.

Так, у платіжному дорученні №160 від 06 жовтня 2015 року, вказано, що оплата за послуги згідно договору №7 від 01 травня 2015 року, акт №1 від 28 вересня 2015 року, проводилась (Одержувачу) не як фізичній особі адвокату ОСОБА_4, а як фізичній особі-підприємцю ( ФОП ОСОБА_4М.)

Також, Договір № 7 від 01 травня 2015 року, згідно з його розділом 9 «Юридичні адреси та банківські реквізити» підписано «Виконавцем» - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, з відтиском відповідної печатки фізичної особи-підприємця. Аналогічно і Акт приймання передачі наданих адвокатських послуг від 28 вересня 2015 року підписано «Виконавцем» - Фізичною особою підприємцем ОСОБА_4, з відтиском відповідної печатки фізичної особи-підприємця.

Крім цього, у розділі 9 (Юридичні адреси та реквізити ) Договору №-7 від 01 травня 2015 року, серед реквізитів «Виконавця» зазначено його банківський рахунок для оплати послуг за договором, зокрема р/р 7793 в Столичній філії ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 380269.

Цей банківський рахунок (Одержувача) , ФОП ОСОБА_4, вказаний і у платіжному дорученні №160 від 06 жовтня 2015 року, відповідно до якого була оплачена правова допомога за договором у розмірі 5359,20 грн.

Водночас, «Інструкція про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України» затверджена Постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 № 280 (далі Інструкція) встановлює порядок ведення рахунків бухгалтерського обліку, визначає характеристику і коротке призначення рахунків для відображення інформації за типовими операціями. Пункт 1 Загальних положень, Інструкції, зазначає:» План рахунків бухгалтерського обліку банків України (далі - План рахунків) це систематизований перелік рахунків бухгалтерського обліку, що використовується для детальної та повної реєстрації всіх банківських операцій з метою забезпечення потреб складання фінансової звітності». Тоді як, п.9 Інструкції вказує: « У Плані рахунків наведені номери та найменування синтетичних рахунків 11, 111,1У порядків, що забезпечують запис інформації про наявність і рух активів, зобов»язань, капіталу та результати від операційної, інвестиційної та фінансової діяльності банків. Першою цифрою номера визначено клас рахунків… Клас 2. Операції з клієнтами».

Пункт 11 Інструкції, зазначає: «У класі 2 Плану рахунків відображаються операції з клієнтами, зокрема операції за розрахунками, наданими кредитами та залученими вкладами (депозитом). Рахунки цього класу використовуються для обліку операцій за розрахунками з клієнтакми (крім банків) суб»єктами господарювання, органами державної влади та самоврядування, фізичними особами. За рахунками суб»єктів господарювання обліковуються кошти юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Відповідно до Класів, рахунків та їх призначення, Інструкції, Клас 2 це «Операції з клієнтами». При цьому, 2600 Кошти на вимогу суб»єктів господарювання; 261 Строкові кошти суб»єктів господарювання; 262 Кошти на вимогу фізичних осіб; 263 Строкові кошти фізичних осіб.

Тому, відповідно до викладених положень Інструкції, номери банківських рахунків, які розпочинаються з цифр « 2600» є банківськими рахунками для коштів на вимогу суб»єктів господарювання, тобто, виключно юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Отже, банківський рахунок ФОП ОСОБА_4 (р/р 7793 в Столичній філії ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 380269) вказаний у договорі №7 про надання правової допомоги Адвокатом від 01 травня 2015 року, платіжному дорученні №160 від 06 жовтня 2015 року на який була перерахована сума коштів 5 359,20 грн. за договором №7 від 01 травня 2015 року, є банківським рахунком фізичної особи-підприємця.

Тому, враховуючи вище викладене, вимога позивача, висловлена у заяві про збільшення розміру позовних вимог (вх.№4577/15 від 07.10.2015р.) та у заяві , яка розглядається ( вх.№ 5423/15 від 19.11.2015р.) про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката у розмірі 5 359,20 грн. не підлягає задоволенню, оскільки послуги надавались фізичною особою-підприємцем і оплата здійснювалась суб»єкту підприємницької діяльності, а відповідно вказані послуги і їх оплата не є послугами і оплатою послуг адвоката та не може бути включена до складу судових витрат відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4-3, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги, із врахуванням заяви (вх.№5423/15 від 19.11.15р.) задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хого» (80500, м. Буськ Львівської області, вул..Буського братства,9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Планета Океан» (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, 30, ) суму у розмірі 316 798,53 грн., з якої: 69 211,23 грн. пеня, 231632,12 грн. інфляційні нарахування, 15 955,18 грн. 3% річних, а також стягнути 6 335,97 грн. судового збору.

3. Наказ видати відповідно ст.116 ГПК України.

4. Відмовити позивачу в стягненні 5 359,20 грн. витрат на правову допомогу.

5. Відмовити відповідачу у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду.

В судовому засіданні 08.02.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини прийнятого у справі рішення. Повний текст рішення виготовлено 15.02.2016р.

Головуючий суддя Кітаєва С.Б.

Суддя Сухович Ю.О.

Суддя Щигельська О.І.