ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.02.16р. Справа № 904/10821/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Метенергомаш", м. Дніпропетровськ

до відповідачів:

1. Приватного підприємства "Будтехнологія-Н", м. Харків

2. Приватного підприємства "Теюл Імпекс", м. Дніпропетровськ

про солідарне стягнення 59064 грн 00 коп. за договором № 20-07/15 від 20.07.2015

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: помічник адвоката ОСОБА_1, посвідчення серії ДП № 051, видане 30.03.2015, довіреність №05/юр від 12.11.2015;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Метенергомаш" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Будтехнологія-Н" (далі - 1-й відповідач) та Приватного підприємства "Теюл Імпекс" (далі - 2-й відповідач) солідарне стягнення 59064 грн 00 коп. за договором № 20-07/15 від 20.07.2015, з урахуванням договору поруки № 27/07/15 від 24.07.2015.

28.01.2016 позивач подав клопотання, у якому виклав вимогу про стягнення з відповідачів, кім заявленої ціни позову, витрати у розмірі 2000,00 грн за отримання правової допомоги у справі.

У судовому засіданні представник позивача подав пояснення у яких визначився з предметом позову, який складається з основного боргу у сумі 58 402,96 грн, інфляційних нарахувань у сумі 94,81 грн, 3% річних у сумі 566, 42 грн та крім того позивачем заявлено до стягнення 2 000,00 грн витрат за отримання правової допомоги.

1-й та 2-й відповідачі своїм правом на подання відзиву на позов та на участь у судовому засіданні не скористалися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином за їх місцезнаходженням згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Від 1-го відповідача повернулися рекомендовані повідомлення на адресу господарського суду з відміткою про вручення поштового відправлення та від 2-го відповідача конверти з ухвалами суду повернулися з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

З огляду на викладене суд керується ч.1 ст.64 ГПК України, у якій зазначено, що ухвала про порушення провадження по справі надсилається зазначеним особам (сторонам) за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження по справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою вважається, що ухвала про порушення провадження по справі вручена їм належним чином.

Аналогічна позиція викладена у п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" де зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду були надіслані 1-му та 2-му відповідачам завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідачів про дату, час та місце судового слухання, але останні не скористалися своїм правом на участь своїх представників у судовому засіданні.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 ГПК України.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

20.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Метенергомаш" (далі - продавець, позивач) та Приватним підприємством "Будтехнологія-Н" (далі - покупець, 1-й відповідач) було укладено договір за № 20-07/15 (далі - договір), за умовами п. 1 якого продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити поставлений товар, відповідно до специфікацій (додаток до договору).

Відповідно до п. 2. договору ціна і загальна вартість товару визначаються у відповідності до специфікацій, які є невід'ємною частиною цього договору. Ціна на товар вказується в специфікаціях до цього договору.

Пунктом 3 договору сторони передбачили, що покупець здійснює оплату в національній валюті України в розмірі і відповідно до умов, зазначених в специфікаціях на кожну партію товару.

Специфікацією №1 погоджено, що товар на суму 101 497,20 грн оплачується відповідно до графіку: оплата 50 000, 00 грн здійснюється до 21.07.2015, 35000, 00 грн до 28.07.2015 та 16 467,20 грн до 05.08.2015.

Специфікацією №2 погоджено, що оплата товару у сумі 79 457,81 грн здійснюється відповідно до графіку: оплата 50 000, 00 грн здійснюється до 21.07.2015, 50000, 00 грн до 28.07.2015 та 69 357,79 грн до 05.08.2015.

З метою забезпечення вказаного договору 27.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Метенергомаш" (кредитор, позивач) та Приватним підприємством "Теюл Імпекс" (поручитель, 2-й відповідач) було укладено договір поруки № 27/07/15 за яким 2-й відповідач поручився перед позивачем за виконання 1-м відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем за договором поставки товару № 20-07/15 від 20.07.2015.

Відповідно до п.1.2 договору поруки, поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням 1-го відповідача, які виникають за договором поставки товару № 20-07/15 від 20.07.2015, включаючи, але не обмежуючись наступним: оплату виконаних робіт, сплату неустойки (пені, штрафу), інфляційних, 3% річних в розмірі, строки та у випадках, передбачених договором підряду, а також виконати інші умови договору поставки в повному обсязі.

На виконання умов основного договору, позивачем на підставі видаткової накладної №РН-0000013 від 24.07.2015 поставлено ПП "Будтехнологія-Н" 6200 кг товару на суму 89899,98 грн, у т.ч. ПДВ 14983,33 грн та видаткової накладної №РН-0000016 від 03.08.2015 поставлено 5414 кг товару на суму 78502,98 грн, у т.ч. ПДВ 13083,83 грн, що у загальній сумі за двома видатковими надсадними складає 168 402,96 грн.

Однак, 1-й відповідач здійснив лише часткову оплату отриманого товару на загальну суму 110 000,00 грн.

1-й відповідач в порушення умов договору не здійснив повну оплату послуг за поставлений йому товар, внаслідок чого станом на 26.10.2015 за ним виникла заборгованість в сумі 58 402,96 грн.

26.10.2015 позивач звернувся до 1-го відповідача з листом, у якому виклав вимогу про сплату заборгованості, але вимога залишена 1-м відповідачем без відповіді та задоволення, що і стало причиною звернення позивача з цим позовом до суду.

Звертаючись до суду з позовною заявою позивач заявив до стягнення 58 402, 96 грн основного боргу за невиконання грошового зобов'язання за договором, а також нарахував 3% річних у сумі 566, 42 грн та інфляційні втрати у сумі 94, 81 грн.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Факт поставки позивачем товару 1-му відповідачу підтверджений матеріалами справи та останнім не оспорений.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

1-й відповідач в обумовлений договором строк заборгованість за поставку в сумі 58 402, 96 грн не оплатив, тобто в даному випадку має місце неналежне виконання зобов'язань за вказаним договором 1-м відповідачем.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, на підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період з 06.08.2015 по 01.12.2015 у сумі 566,42 грн, перевіривши який суд дійшов висновку про його обґрунтованість.

Що ж стосується інфляційних нарахувань заявлених позивачем до стягнення за аналогічний період, то суд, перевіривши які, зазначає про їх обґрунтованість, а отже інфляційні втрати у сумі 94,81 грн підлягають до стягнення, оскільки заявлені в межах суми можливого нарахування. До того ж судом встановлено, що за період з вересня по листопад 2015 року інфляційні нарахування на суму основного боргу могли скласти 1745,96 грн, але суд не вправі вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягають заявлені 94,81 грн, ніж можливі.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у невиконанні свого обовязку щодо оплати поставленого товару, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з солідарним стягнення з 1-го та 2-го відповідачів основного боргу у сумі 58 402,96 грн, 3% річних у сумі 566,42 грн та інфляційних нарахувань у сумі 94,81 грн.

Згідно з ч. 5 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволення позову - на відповідача, при відмові в позові - на позивача, при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приписами п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" встановлено, що у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги, що, як 1-й відповідач, так і 2-й відповідач не виконали своїх обов'язків за договорами по сплаті боргу, вимоги позивача відносно 1-го відповідача та 2-го відповідача задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на 1-го та 2-го відповідачів по 50 % судового збору на кожного, що дорівнює сумі 609,00 грн.

Щодо витрат позивача на адвокатські послуги у розмірі 2 000, 00 грн, які позивач просить покласти на відповідачів, як на осіб, внаслідок неправомірних дій яких виник спір, суд зазначає наступне.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Пунктом 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

На підтвердження понесення зазначених витрат позивачем до матеріалів справи надані: договір (угода) про надання адвокатських послуг від 12.11.2015; додаткова угода №1 від 12.11.2015; рахунок № 227 від 23.12.2015; копія квитанції №15039429 від 26.01.2016; акт виконання робіт від 24.12.2015; копія свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю від 20.09.2010 № 2185 на ім'я ОСОБА_2.

Таким чином, суд вважає, що витрати позивача на адвокатські послуги у сумі 2 000,00 грн є обгрунтованими, а тому вони підлягають стягненню з 1-го та 2-го відповідачів по 50 % на кожного, що дорівнює сумі 1 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Приватного підприємства "Будтехнологія-Н" (61121, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 32336054) та з Приватного підприємства "Теюл Імпекс" (49040, м. Дніпропетровськ, шосе Запорізьке, буд. 60, оф. 156, ідентифікаційний код 35339173) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Метенергомаш" (49000, м. Дніпропетровськ, пр-т Кірова, буд. 46, оф. 453/4, ідентифікаційний код 38529093) основний борг у сумі 58 402,96 грн, 3% річних у сумі 566,42 грн, інфляційні нарахування у сумі 94,81 грн.

3. Стягнути з Приватного підприємства "Будтехнологія-Н" (61121, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 32336054) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Метенергомаш" (49000, м. Дніпропетровськ, пр-т Кірова, буд. 46, оф. 453/4, ідентифікаційний код 38529093) витрати за отримання правової допомоги у сумі 1 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 609,00 грн.

4. Стягнути з Приватного підприємства "Теюл Імпекс" (49040, м. Дніпропетровськ, шосе Запорізьке, буд. 60, оф. 156, ідентифікаційний код 35339173) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Метенергомаш" (49000, м. Дніпропетровськ, пр-т Кірова, буд. 46, оф. 453/4, ідентифікаційний код 38529093) витрати за отримання правової допомоги у сумі 1 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 609,00 грн.

Видати накази позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 23.02.2016.

Суддя В.Д. Воронько