РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016Справа №910/29270/15

За позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

До приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес»

Про стягнення 4656,57 грн. в порядку регресу

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача Жигальська Ю.Ю. (за дов.)

від відповідача Красій Г.Д. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення 4656,57 грн. в порядку регресу.

Суд своєю ухвалою від 17.11.2015 порушив провадження у справі № 910/29270/15 та витребував у Моторного (транспортного) бюро України дані щодо особи-страховика обов`язкової цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу-автомобіля «Volkswagen Transporter»-НОМЕР_2, та умови страхування (строк, франшиза,тощо) станом на 24.03.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем. Вартість відновлювального ремонту склала 14042,59 грн., яку позивач сплатив страхувальнику. Водночас, відповідачем було тільки частково відшкодовано шкоду у розмірі 8386,02 грн., у зв'язку з чим, за винятком 1000 грн. франшизи, заборгованість становить 4656,57 грн.. Нормативно обґрунтовуючи обов'язок відповідача сплатити всю суму відновлювального ремонту (за винятком франшизи), позивач посилається на приписи ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», які надають страховику, що здійснив страхове відшкодування, право зворотної вимоги в межах фактичних витрат.

Відповідач позовні вимоги відхилив у повному обсязі, виклавши свої заперечення у поданому суду відзиві. Зокрема, відповідач зазначив, що здійснив розрахунок страхового відшкодування в передбаченому ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Так, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, за його твердженням, становить 8386,02 грн., які відповідач перерахував позивачеві платіжним дорученням від 28.08.2015.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

08.05.2014 приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «ВУСО» (страховик) і представництво АС «Олайнфарм» (страхувальником) уклали договір добровільного страхування наземного транспорту засобів № 1-01 (далі - Договір-1), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «Skoda Fabia», державний номер НОМЕР_1.

21.12.2014 приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» та ОСОБА_3 уклали договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АІ/2636640 (далі - Договір-2), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «Volkswagen Transporter»-НОМЕР_2». Франшиза - 1000,00 грн.

24.03.2015 в м. Київ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля « «Skoda Fabia», державний номер НОМЕР_1, та автомобіля « автомобіля «Volkswagen Transporter»-НОМЕР_2», під керуванням ОСОБА_3.

Згідно з постановою Оболонського районного суду міста Києва від 17.04.2015 особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, є водій ОСОБА_3.

Зазначена подія, відповідно до норм чинного законодавства України, була визнана страховим випадком, про що складено страховий акт 17.04.2015, за яким до виплати підлягало 14042,59 грн..

Платіжним дорученням № 4113 від 17.04.2015 страхувальнику виплачені 14042,59 грн. страхового відшкодування.

Позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою від 16.06.2015 на суму 14042,59 грн..

Відповідач задовольнив вказану вимогу на суму 8386,02 грн.. Визначення розміру матеріальної шкоди у розмірі 8386,02 грн. здійснено відповідачем з урахуванням фізичного зносу автомобіля, оскільки його термін експлуатації перевищує 7 років. Застосування даного коефіцієнту передбачено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092.

Вирішуючи питання розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню страховиком за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну майну під час експлуатації наземного транспортного засобу, суд виходить з такого.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (статті 1 Закону України від 07.03.1996, № 85/96-ВР «Про страхування»).

За формами страхування воно може бути добровільним або обов'язковим (ст. 5 Закону України від 07.03.1996, № 85/96-ВР «Про страхування»).

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим страхуванням (п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України від 07.03.1996, № 85/96-ВР «Про страхування»).

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані окремим законодавчим актом - Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Крім Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ці відносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них (ч. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Водночас, цією ж статтею визначено, що якщо норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Отже, в даному випадку питання конкуренції рівнозначних за юридичною силою законодавчих актів врегульовано на законодавчому рівні, визначивши Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спеціальним. Виходячи з принципу верховенства спеціальних норм над загальними нормами, при конкуренції норм до правовідносин у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підлягають застосуванню правові механізми, визначені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обсяг прав, які набуває страховик, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, передбачено ст. 993 ЦК України, якою встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Зміст даної статті дублює положення ст. 27 Закону України від 07.03.1996, № 85/96-ВР «Про страхування», і визначає можливість виникнення у страховика права регресу до заподіювача страхувальнику шкоди (суброгація).

Однак, даними нормами не визначено межі відповідальності страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто розмір страхової суми, яку страховик зобов'язаний виплатити. З огляду на це посилання позивача на ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» як на законодавчі приписи, які покладають на відповідача обов'язок сплатити всю суму відновлювального ремонту, є безпідставним, оскільки обов'язок з відшкодування шкоди не є предметом правового регулювання цих норм. Крім того, здійснена страхова виплата не є неспростовною обставиною і її розмір як обсяг відповідальності заподіювача шкоди перед страховиком підлягає доказуванню на загальних підставах.

Відповідальність страховика полягає у виконанні обов'язку відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником, у межах страхових сум. Межі страхового відшкодування, тобто розмір грошової суми, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування, визначаються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відповідним страховим полісом, що є єдиною формою внутрішнього договору страхування.

Шкода є економічною кількісною категорією, що виражає вартість збитків. Встановлюючи межі відшкодування шкоди, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також визначає порядок визначення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню страховиком особи, що її заподіяла.

За загальним правилом, яке наведено у ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Витрати, які є складовою шкоди як вартісного вираження збитків при пошкодженні транспортного засобу і підлягають відшкодуванню, визначені ст. 29 Закону України «Про страхування» (витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством).

Таким чином, в даному випадку слід розмежовувати реальні збитки, заподіяні транспортному засобу, які фактично поніс страховик і право на які у нього виникло на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», та збитки у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, обов'язок відшкодування яких виник у страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Визначення розміру збитку у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється шляхом оцінки майна за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону України від 12.07.2001, № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Отже, розмір реальних збитків та розмір збитків у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу не завжди можуть співпадати. У випадку не покриття (недостатності) розміру оціненої шкоди фактично понесених витрат страховиком, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, обов'язок сплати різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою покладається на особу, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність (ст. 1194 ЦК України).

З огляду на це, забезпечення наданого ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» страховику права отримати відшкодування у межах фактичних здійснених ним витрат реалізується шляхом покладення на страховика, що застрахував цивільно-правову відповідальність особи, яка заподіла шкоду, обов'язку відшкодувати шкоду у межах страхової суми (ліміту) виходячи з її оціненого розміру та з урахуванням франшизи, та, у випадку недостатності даних сум, покладення обов'язку сплати різниці на заподіювача шкоди.

Правова позиція Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15, містить висновок про розмір вимог, які набуває страховик за договором добровільного страхування, не обмежуючи їх розміром суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу. Висновки суду у даній справі не суперечать даній правовій позиції. Спір стосується не розміру вимог, які набуває страховик за договором добровільного страхування, а обсягу відповідальності страховика, що застрахував цивільно-правову відповідальність особи, яка заподіла шкоду.

Підсумовуючи викладене, у позивача до відповідача виникло право вимагати відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля «Skoda Fabia», державний номер НОМЕР_1, розмір яких повинен визначатись з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Водночас, визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля позивачем здійснено без урахування зносу.

За таких обставин, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення підписано 18.02.2016.

Суддя С. А. Ковтун