КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Справа№ 911/4045/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Агрикової О.В.

Шевченка Е.О.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: Демчук О.В. - довіреність № 14-94 від 18.04.2014;

відповідача: Рижкова О.В. - довіреність б/н від 12.01.2016;

розглянувши апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2015

у справі № 911/4045/15 (головуючий суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна Акціонерна Компанія "Нафтогаз України"

до Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль"

про стягнення 240 175 490 грн. 30 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.11.2015 у справі № 911/4045/15 позов задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоцентраль" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - 12 290 832 грн. 31 коп. пені, 3 387 862 грн. 48 коп. трьох відсотків річних, 70 182 493 грн. 07 коп. інфляційних втрат, 15 094 991 грн. 79 коп. штрафу, 73 080 грн. 00 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Приватне акціонерне товариство "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення і прийняти нове, яким стягнути з відповідача 10000 грн. пені, 3 387 862,48 грн. 3% річних, 73 802 615,25 грн. суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення 7 відсотків штрафу у розмірі 15 09 991,79 грн. відмовити.

Скарга мотивована тим, що розмір штрафних санкцій, які стягнуто за оскаржуваним рішенням, є занадто великим, штрафні санкції є не співрозмірними із можливими збитками позивача і стягнення штрафних санкцій призведе до зупинення діяльності підприємства. Також вказав, що стягнення одночасно пені та штрафу суперечить положенням ст.61 Конституції України,

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2015 апеляційна скарга відповідача прийнята до розгляду, розгляд апеляційної скарги призначено на 15.02.2016.

Також не погоджуючись із вказаним рішенням Публічне акціонерне товариство "Національна Акціонерна Компанія "Нафтогаз України" звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині зменшення розміру пені на 50 000 000 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути 50 000 000 грн. пені, у стягненні яких було відмовлено.

Скарга мотивована тим, що при зменшені розміру пені судом не враховано майновий стан та інтереси позивача, його стратегічне значення для економіки і безпеки держави, та на те, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2016 апеляційна скарга позивача прийнята до розгляду, розгляд апеляційної скарги призначено на 15.02.2016.

15.02.2016 у судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України", просив її задовольнити, а у задоволенні апеляційної скарги відповідача просив відмовити. Представник відповідача підтримала апеляційну скаргу ПАТ "Білоцерківська Теплоцентраль", просила її задовольнити, а у задоволенні апеляційної скарги позивача просила відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

30.01.2015 між позивачем - Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як продавцем, та відповідачем - Публічним акціонерним товариством "Білоцерківська Теплоелектроцентраль", як покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 130215-ПР (далі - Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку: оплата в розмірі 30 % (тридцять відсотків) від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 (п'ять) банківських днів до початку місяця поставки газу; оплати в розмірі по 35% (тридцять п'ять відсотків) від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання Договору Продавець протягом січня-лютого 2015 року передав, а Покупець отримав природний газ на суму 215 642 739 грн. 90 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

У зв'язку із несплатою відповідачем поставленого позивачем природного газу позивач 03.09.2015 року звернувся в господарський суд Київської області із позовом про стягнення з відповідача 215 642 739,90 грн. основного боргу, 6 317 330,88 грн. пені, 10 146 395,97 грн. 7 відсотків штрафу, 7 682 271,33 грн. інфляційних та 386 752,32 грн. 3% річних.

В процесі вирішення спору відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти в якості оплати поставленого природного газу в повному обсязі, що підтверджується відповідними довідками.

У зв'язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу позивач 13.10.2015 подав до господарського суду Київської області заяву про уточнення позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача: 62 290 832 грн. 31 коп. - пені, 15 094 991 грн. 79 коп. - 7 відсотків штрафу, 3 387 862 грн. 48 коп. - 3 % річних, 73 802 615 грн. 25 коп. - сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку щодо їх доведеності та обґрунтованості, однак при цьому скористався своїм правом зменшити розмір стягуваних санкцій, у зв'язку із чим зменшив розмір стягуваної пені з 62 290 832 грн. 31 коп. до 12 290 832 грн. 31 коп.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказами, наявними у матеріалах справи підтверджується, що позивач поставив відповідачу природний газ у січні-лютому 2015 року на загальну суму 215 642 739 грн. 90 коп., проте, в порушення умов Договору та зазначених норм чинного законодавства, відповідач порушив строки оплати отриманого природного газу, у зв'язку із чим позивачем здійснено нарахування 3% річних, інфляційних та договірного штрафу і пені.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, як зазначено у висновках Верховного Суду України щодо застосування ст. 625 ЦК України, викладених, зокрема, у постанові від 04.07.2011 року у справі № 13/210/10, виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем заявлено до стягнення 73 802 615,25 грн. інфляційних (за період з лютого по червень 2015 року нарахованих на суму боргу 144 948 513,84 грн. за газ, поставлений у січні 2015 року, та за період з березня по червень 2015 року на суму боргу 70 694 226,06 грн. за газ, поставлений у лютому 2015 року).

Проте, при розрахунку позивачем безпідставно виключено липень та серпень 2015 року, у яких значення індексу інфляції було від'ємним, тому суд першої інстанції обґрунтовано врахував зазначені обставини, контррозрахунок відповідача, та дійшов вірного висновку про часткове задоволення вказаних вимог і стягнення 70 182 493 грн. 07 коп. інфляційних нарахувань.

Розрахунок 3% річних, які становлять 3 387 862 грн. 48 коп., позивачем здійснено з врахуванням встановленого Договором строку оплати та дат проведення відповідачем платежів. Розрахунок перевірено колегією суддів, визнано вірним, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вказані вимоги у заявленій сумі.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст. 230 ГК України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до пункту 7.2. Договору, у разі невиконання Покупцем (Відповідачем) умов п. 6.1. Договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

У відповідності до зазначених умов Договору позивачем було нараховані та заявлені до стягнення з відповідача пеня в сумі 62 290 832 грн. 31 коп. та 7 % штрафу в сумі 15 094 991 грн. 79 коп.

При цьому відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлене клопотання щодо зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій, посилаючись на скрутний фінансовий стан ПАТ "Білоцерківська ТЕЦ", а також ту обставину, що Розпорядженням КМУ № 670-р від 20.05.2015 року "Про порядок розрахунків за спожитий природний газ виробниками електричної енергії, які використовують природний газ для її виробництва" визначений механізм розрахунків Споживачів з НАК "Нафтогаз України" за спожитий природний газ, за яким встановлено норматив перерахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ПрАТ "Білоцерківська ТЕЦ" - 100,00 %, тому 100% надходжень від продажу електричної енергії відповідачем автоматично спрямовується на погашення заборгованості за спожитий природний газ перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України", а стягувана заборгованість виникла з вини ДП "Енергоринок", яке не здійснює повного розрахунку за придбану електричну енергію. Зважаючи на вищевикладені обставини відповідач вказує на відсутність своєї вини та скрутний фінансовий стан підприємства.

Відповідно до п.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно п.3 ч.1 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Враховуючі зазначені положення чинного законодавства, фактичні обставини справи, ступень виконання відповідачем зобов'язань за договором, інтереси та матеріальний стан обох сторін, причини неналежного виконання зобов'язання, суд першої інстанції належним чином використав своє право на зменшення розміру пені до 12 290 832 грн. 31 коп., у зв'язку із чим відмовив у позові в частині стягнення 50 000 000 грн. 00 коп. пені.

Щодо позовних вимог про стягнення 15 094 991 грн. 79 коп. договірного штрафу, то суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вказані вимоги, з огляду на наступне.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Відповідно до ст.82 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу.

Суд першої інстанції врахував правові висновки Верховного Суду України, які викладені, зокрема, у постанові від 27.04.2012 року у справі №06/5026/1052/2011, та відповідно до яких одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

При цьому умовами укладеного сторонами Договору передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржників, викладені в апеляційних скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Київської області від 18.11.2015 у справі № 911/4045/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 18.11.2015 у справі № 911/4045/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/4045/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді О.В. Агрикова

Е.О. Шевченко