донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

15.02.2016 справа №908/5105/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача не з'явився; не з'явився;
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Бердянський морський торговельний порт", м. Бердянськ, Запорізька область
на рішення господарського судуЗапорізької області
від23.11.2015 р. (підписано 27.11.2015 р.)
у справі№ 908/5105/15 (суддя Мірошниченко М.В.)
за позовомДержавного підприємства "Бердянський морський торговельний порт", м. Бердянськ, Запорізька область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромекспорт", м. Бердянськ, Запорізька область
простягнення суми
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року до господарського суду звернулось Державне підприємство "Бердянський морський торговельний порт", м. Бердянськ, Запорізька область (Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромекспорт", м. Бердянськ, Запорізька область (Відповідач) про стягнення суми 1 901,55 грн. 3% річних та 18 508,47 грн. пені за порушення виконання грошового зобовязання.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.11.2015 р. позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 1 253,43 3% річних, 11 698,98 грн. пені та 772,94 грн. судового збору. В решті задоволення позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на ігнорування фактичних обставин справи та порушення судом першої інстанції вимог п. 2 ст. 625 ЦК України, ст.ст. 607, 614, 617 ЦК України та ст. 218 ГК України.

Представники сторін в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, судова колегія вважає за можливе розглянути скаргу без участі представників сторін, що не скористалися правом на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.01.2014 р. між сторонами укладено договір № 22К (надалі Договір), за умовами якого відповідач доручає, а позивач бере на себе обовязки щодо організації перевалки з залізничного та автомобільного транспорту на морські судна експортних вантажів відповідача, а відповідач зобовязується оплатити позивачу виконані роботи та надані послуги в ДП "Бердянський МТП".

Відповідно до вимог п. 4.21 Договору, за фактом виконаних робіт (наданих послуг) позивачем складається акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) у двох примірниках і направляється відповідачу разом з рахунком. Відповідач зобовязаний протягом 20-ти банківських днів підписати акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), повернути підписаний примірник акта позивача та провести взаєморозрахунки з позивачем за виставленим рахунком. При наявності у відповідача вмотивованих заперечень проти якоїсь частини висунутих платежів, він зобовязаний безспірну суму сплатити протягом 20-ти банківських днів, а по спірним питанням надати позивачу обґрунтовані мотиви відмови у письмовому вигляді протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання рахунку.

На виконання умов Договору, позивачем відповідачу було надано послуги на загальну суму 1 261 926,59 грн., що підтверджується Актами здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг): від 08.10.2014 р. на суму 778 307,35 грн. та від 01.11 2014 р. на суму 483 619,24 грн., копії яких наявні в матеріалах справи (т. 1 а.с. 42-43) та які згідно Витягів із журналу видачі рахунків, актів за 2014 рік були отримані відповідачем 10.10.2014 р. та 04.11.2014 р. відповідно (т. 1, а.с. 44-49).

Вказані акти підписано уповноваженими представниками та засвідчені печатками підприємств сторін без жодних заперечень та зауважень щодо якості, кількості або вартості наданих позивачем послуг.

Будь-яких заперечень проти якоїсь частини висунутих платежів в порядку п. 4.21 спірного Договору відповідачем не заявлялось та не оспорюється.

На оплату наданих послуг відповідачу були виставлені рахунки: № НОМЕР_1 від 08.10.2014 р. на суму 778 307,35 грн. та № НОМЕР_2 від 01.11.2014 р. на суму 483 619,24грн., які також згідно Витягів із журналу видачі рахунків, актів за 2014 рік були отриманні останнім 09.10.2014 р. та 03.11.2014 р. відповідно (т. 1, а.с. 44-49).

Отже, з урахуванням дат отримання відповідачем ОСОБА_4 здачі-прийняття робіт та рахунків, а також вимог п. 4.21 Договору, строк щодо оплати за надані послуги у відповідача перед позивачем настав за Актом від 08.10.2014р. 07.11.2014р. та за Актом від 01.11.2014р. 02.12.2014р. (включно).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач вищевказані послуги сплатив в повному обсязі, але з порушенням строків оплати, встановлених п. 4.21 Договору, а саме: за Актом від 08.10.2014 р. заборгованість була погашена відповідачем лише 17.11.2014 р. та за Актом від 01.11.2014р. 26.01.2015 р.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч. 1 ст. 193 ГК України).

У відповідності до норм ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом п. 4.22 Договору встановлено, що при відсутності оплати за виставленим рахунком від відповідача в повному обсязі в термін, зазначений у п. 4.21 Договору, позивач, починаючи з 21-го банківського дня, має право нараховувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати. Оплата пені не звільняє відповідача від обовязку сплатити остаточний рахунок у повному обсязі. Датою оплати платежів вважається дата зарахування коштів на рахунок позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач звернувся до господарського суду із вимогою про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1 901,55 грн. та пені в сумі 18 508,47 грн. на підставі п. 4.22 Договору та ст. 625 ЦК України за порушення передбаченого п. 4.21 Договором строку оплати.

Згідно п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року № 14, до пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис ч. 6 ст. 232 ГК України, яким передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції

Перевіривши, здійснений судом першої інстанції розрахунок, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 11 698,98 грн. за періоди з 12.11.2014 р. по 17.11.2014 р., з 02.12.2014 р. по 25.01.2015 р. та 3 % річних в сумі 1 253,43 грн. за періоди з 12.11.2014 р. по 17.11.2014 р., з 03.12.2014 р. по 25.01.2015 р., з урахуванням виключення судом першої інстанції з періодів нарахування пені та 3% річних кінцевих дат, коли повинна була бути здійснена оплата за надані послуги та дат, в які проводилась фактична оплата заборгованості.

За змістом апеляційної скарги заявник виражає свою незгоду з розрахунком суду першої інстанції, наполягаючи на власно визначених сумах пені та 3% річних, але не зазначає конкретної невідповідності зробленого судом першої інстанції перерахунку вимогам діючого законодавства або обставинам справи.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 23.11.2015 року у справі № 908/5105/15 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Бердянський морський торговельний порт", м. Бердянськ, Запорізька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 23.11.2015 року у справі № 908/5105/15 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді К.І. Бойченко

ОСОБА_3

Надр. 5 прим

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГС