донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

16.02.2016 справа №905/898/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Дучал Н.М.

суддів судді Склярук О.І., Ушенко Л.В.

При секретарі судового засідання За участю представників сторін: від позивача від відповідача 1 від відповідача 2 розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2, за довіреністю ОСОБА_3, за довіреністю не зявився Товариства з обмеженою відповідальністю МАГНІТ", м. Донецьк
на рішення господарського суду Донецької області
Від12.08.2015 року
у справі№ 905/898/15 (суддя Уханьова О.О.)
за позовомПублічного акціонерного товариства ОСОБА_4 РОЗВИТКУ, м. Київ
До про 1. Товариства з обмеженою відповідальністю МАГНІТ, м. Донецьк 2. Дочірнього підприємства ДЮФОР, м. Донецьк стягнення солідарно 302 843,71 грн.
ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство ОСОБА_4 РОЗВИТКУ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю МАГНІТ, Дочірнього підприємства ДЮФОР про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором № МКАU3.2102.003 від 22.12.2010 р. у розмірі 302 843,71 грн., з яких: 98 624,37 грн. поточна заборгованість за кредитом, 143 510,12 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту, 484,74 грн. поточна заборгованість за процентами, 51 317,10 грн. прострочена заборгованість по процентам, 8 907,38 грн. сума пені.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем 1 зобовязань за кредитним договором № МКАU3.2102.003 від 22.12.2010 р., на забезпечення виконання позичальником зобовязань за яким з відповідачем 2 укладено договір поруки № РХ029031.2121.002, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту та відсотках за користування кредитом, на яку нарахована пеня, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.08.2015 року у справі № 905/898/15 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 РОЗВИТКУ до Товариства з обмеженою відповідальністю МАГНІТ та Дочірнього підприємства ДЮФОР про стягнення солідарно 302 843,71 грн. задоволено у повному обсязі.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю МАГНІТ та Дочірнього підприємства ДЮФОР на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 РОЗВИТКУ 98 624,37 грн. поточної заборгованості за кредитом, 143 510,12 грн. простроченої заборгованості по тілу кредиту, 484,74 грн. поточної заборгованості за процентами, 51 317,10 грн. простроченої заборгованості по процентам, 8 907,38 грн. пені, 6 056,88 грн. судового збору.

Рішення суду мотивовано доведеністю та обґрунтованістю заявлених позивачем вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ МАГНІТ" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 12 серпня 2015 року по справі № 905/898/15 скасувати та за наслідками його перегляду прийняти нове рішення.

Наполягає, що ТОВ «МАГНІТ» через початок проведення АТО на території Донецької області, військових сутичок та втратою контролю державною владою у м. Донецьку не може підтвердити обґрунтованість позовних вимог, оскільки не має ані кредитного договору, ані платіжних документів; вказує, що стягуючи неустойку судом першої інстанції не взято до уваги положення ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» стосовно вимог про стягнення пені.

ПАТ ОСОБА_4 РОЗВИТКУ проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Вважає рішення господарського суду Донецької області законним та обґрунтованим, таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 12.01.2016 р. розгляд апеляційної скарги у справі № 905/898/15 відкладено на 16.02.2016 р.

У звязку з перебуванням на лікарняному судді Гези Т.Д., розпорядженням № 04-08/213/16 змінено склад судової колегії, визначивши її у складі: ОСОБА_5 головуючий, судді - Склярук О.І., Ушенко Л.В.

Представник ТОВ МАГНІТ" в судових засіданнях наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги.

Представник ПАТ ОСОБА_4 РОЗВИТКУ проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення господарського суду Донецької області залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дочірнє підприємство «ДЮФОР» не скористалося правом участі представника в судовому засіданні апеляційної інстанції, про час і місце судового засідання було повідомлено належним чином. Ухвалами суду сторони не зобовязувалися забезпечити явку повноважних представників в судове засідання, тому згідно зі ст. 75, 99 ГПК України, скаргу розглянуто за наявними матеріалами, які є достатніми для розгляду апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень місцевого господарського суду в повному обсязі.

У відповідності до п.п. 2, 3, 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача 1, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Донецьким апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, 22.12.2010 р. між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_4 РОЗВИТКУ (далі - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю МАГНІТ (позичальник) укладено кредитний договір № MKAU3.2102.003, відповідно до п. 1.1. якого, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, на умовах визначених договором.

Протягом строку дії договору, сторонами до договору укладені додаткові угоди № 1 від 25.06.2012р. та № 2 від 14.09.2012р., які відповідно до п. 8.2., є його невідємними частинами.

За умовами п.п. 1.1.1., 1.1.2 кредитного договору, кредит надається у сумі 709 000,00 грн., термін користування кредитом до 21.12.2015 р.

Процентна ставка за користування кредитом 23 відсотка річних (п. 1.1.3 кредитного договору). Додатковою угодою № 1 від 25.06.2012 р. розмір процентної ставки зменшено до 22% річних.

Кредит надається Позичальнику на придбання легкового автомобіля Lexus LS 460L (п.1.2. договору).

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки, а також інших витрат, виступає, зокрема, договір поруки №РХ029031.2121.002 від 22.12.2010 р. (п. 2.2 кредитного договору, у редакції додаткової угоди № 2 від 14.09.2012 р.).

Період сплати кредиту, комісії та відсотків з 1-го по 5-е число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного договору. При несплаті кредиту, комісії та відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання договору згідно з п. 6.1). Повернення кредиту здійснюється шляхом здійснення платежу на транзитний рахунок зазначений в п. 1.3, згідно графіку погашення, який є невідємною частиною цього договору (п.п. 2.4, 2.5 кредитного договору).

Розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється щодня з дати списання коштів з поточного рахунку до останнього дня місяця (включно). Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування відсотків здійснюється щоденно, при цьому відсотки розраховуються на непогашену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів у році (п.п. 2.7, 2.8 кредитного договору).

На підставі п. 6.1. кредитного договору, при порушенні позичальником будь якого із зобовязань, передбачених умовами даного договору, у т.ч. при порушенні цільового використання кредиту, банк, на свій розсуд, має право змінити умови договору вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, виконання інших зобовязань за договором у повному обсязі шляхом направлення повідомлення.

За порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом, банк нараховує позичальнику відсотки у розмірі подвійної процентної ставки, що встановлена в п.1.1.3 цього договору, від простроченої заборгованості за кожний день прострочення. При розрахунку приймаються: рік 360 днів, місяць рівний календарній кількості днів (п. 6.2 кредитного договору).

За порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк нараховує позичальнику пеню у розмірі подвійної облікої ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення (п.6.4. кредитного договору).

У забезпечення виконання позичальником прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором № MKAU3.2102.003, 22.12.2010 р. між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_4 РОЗВИТКУ (банк), Дочірнім підприємством ДЮФОР (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю МАГНІТ (позичальник) укладено договір поруки № РХ029031.2121.002, відповідно до п. 1 якого, поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобовязань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором № MKAU3.2102.003 від 22.12.2010 р. та будь-якими додатковими угодами до нього (в т.ч. збільшуючими основне зобовязання), надалі всі разом кредитний договір.

Згідно кредитного договору банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 709 000,00 грн. зі строком повернення до 21.12.2015 року та зі сплатою відсотків у розмірі 22 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, одноразової комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 1,50 % від суми кредиту по договору (п. 2 договору поруки, у редакції додаткової угоди № 1 від 25.06.2012 р.).

За умовами п.4, п.5 договору поруки, у разі невиконання зобовязань за кредитним договором поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, пені, інших платежів, передбачених кредитним договором, відшкодування збитків.

Поручитель підтверджує, що він ознайомлений з умовами кредитного договору ( у т.ч. про строки виконання зобовязань за кредитним договором) (п. 8 договору поруки).

Матеріали справи свідчать про виконання позивачем зобовязань за кредитним договором № MKAU3.2102.003 від 22.12.2010 р. стосовно надання ТОВ «МАГНІТ» кредитних коштів в загальній сумі 709 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 9354 від 23.12.2010 р. та випискою по особовому рахунку ТОВ «Магніт», що наявна в матеріалах справи.

За змістом ст.ст. 1, 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерській облік та його відображення у відповідних регістрах обліку є належними доказами, які підтверджують проведення господарської операції.

Позивач наполягає та доводить неналежне виконання позичальником прийнятих на себе зобовязань за кредитним договором № MKAU3.2102.003 від 22.12.2010 р. Обліковування кредитної заборгованості на рахунках прострочених сум підтверджується банківськими виписками по рахунках відповідача 1.

Доказів належного, своєчасного та повного виконання позичальником та/або поручителем прийнятих на себе зобовязань за кредитним договором № MKAU3.2102.003 від 22.12.2010 р. стосовно повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, відповідачами до справи не надано.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги, виходячи з наступного.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

За своєю правовою природою договір № MKAU3.2102.003 від 22.12.2010 р. з додатковими угодами є кредитним договором, згідно з яким, за приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

За умовами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 Цивільного кодексу України, згідно з якою якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Отже, у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор, змінивши термін виконання зобовязання, має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом із нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що залишилася та підлягає сплаті.

У відповідності до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути документи первинного бухгалтерського обліку та інформація з регістрів бухгалтерського обліку, оформлені у відповідності до вимог зазначеного Закону. За приписами ст. 9 наведеного Закону інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Бухгалтерський облік є процесом виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень ( ст.1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Внесення відомостей щодо умов кредитування клієнтів та всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу банку є, окрім іншого, вимогою положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2003 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 559/7880.

З урахуванням приписів ст.41 Закону України «Про Національний банк України», Постанови Правління Національного банку України від 17.06.2004р. № 280 «Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, інформація бухгалтерського обліку в банківських установах накопичується та зберігається на відповідних рахунках, повний перелік яких встановлений Планом рахунків бухгалтерського обліку банків України.

З врахуванням зазначених приписів та на вимогу суду позивачем, на підтвердження заявлених вимог, надано до матеріалів справи виписки з рахунків обліку, підписані уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ОСОБА_4 банк Розвитку», яка у відповідності до ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» здійснює повноваження органів управління банку.

Факт наявності заборгованості ТОВ «МАГНІТ» за кредитним договором, станом на 08.07.2015р., в сумі 98 624,37 грн. поточної заборгованості за кредитом, в сумі 143 510,12 грн. простроченої заборгованості за кредитом, в сумі 484,74 грн. поточної заборгованості за процентами, в сумі 51 317,10 грн. простроченої заборгованості по процентам підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачами.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України).

За змістом статей 553-554 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

У зв'язку з порушенням позичальником зобовязань за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом банк, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, ст.543 ЦК України, змінивши термін виконання зобовязання, використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, заявивши в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом із нарахованими процентами), що залишилася та підлягає сплаті, а також про стягнення простроченої заборгованості.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про задоволення вимог позивача та стягнення з відповідачів солідарно 98 624,37 грн. поточної заборгованості за кредитом, 143 510,12 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 484,74 грн. поточної заборгованість за процентами, 51 317,10 грн. простроченої заборгованості по процентам.

Відповідно до ст.ст.610-611 Цивільного кодексу України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України). Сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі (ч. 1 ст. 552 Цивільного кодексу України).

За порушення зобовязань за кредитним договором позивачем нараховано та вимагається до стягнення солідарно з відповідачів пеня в сумі 8 907,38 грн. за період з 07.11.2014 р. по 08.07.2015 р. (включно).

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду про задоволення вимог позивача про стягнення пені в сумі 8 907,38 грн. за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, розрахованої за період з 07.11.2014 р. по 08.07.2015р. з огляду на наступне.

Відповідно до ст.2 Закону України від 02.09.2014 р. № 1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, який є спеціальним, дія якого поширюється лише на визначене коло суб'єктів, на час проведення антитерористичної операції, встановлено заборону нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території цих населених пунктів. Банки та інші фінансові установи зобов'язані скасувати зазначеним у статті 2 Закону особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Періодом проведення антитерористичної операції, за положеннями ст.1 Закону, визначено час між датою набрання чинності Указом Президента України Про введення в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014р. № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

За приписами ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зазначене свідчить, що сплата процентів за користування кредитними коштами є невідємною умовою кредитування, тому як сам кредит так і проценти є складовими основного зобов'язання за кредитним договором.

Листом від 27.10.2014р. №18-112/64138 Національний банк України нагадав всім банкам про необхідність суворого і безумовного дотримання вимог Закону України „Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та повідомив, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у десятиденний строк з дня опублікування Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 р. затверджено Перелік населених пунктів, до якого включено м. Донецьк.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням ТОВ «Магніт» та ДП «Дюфор» є м. Донецьк.

Інформація, яка згідно статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» є обовязковою для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, про здійснення відповідачами господарської діяльності не за місцем реєстрації та/або про зміну їх місцезнаходження - в реєстрі відсутня.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Відомості, що містяться у Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи, або її відокремленого підрозділу, фізичної особи - підприємця під час провадження ними господарської діяльності, а також для відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

05.11.2014 р. Кабінетом Міністрів України прийнято нове розпорядження № 1079-р, яким зупинено дію розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 р. № 1053 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Проте, Указом Президента України від 14.04.2014 р. №405/2014 відповідно до ст. ст. 107, 112 Конституції України введено в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".

Відповідно до ст. ст. 10, 11 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим. Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

Згідно з ч. ч. 1, 7 ст. 4 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" координацію діяльності суб'єктів, які залучаються до боротьби з тероризмом, здійснює Антитерористичний центр при Службі безпеки України.

Статтею 1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" встановлено, що районом проведення антитерористичної операції є визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Відповідно до рішення РНБО України від 13.04.2014р., уведеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 р. № 405/2014, Антитерористичним центром при Службі Безпеки України, видано наказ від 07.10.2014 р. №33/6/а Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення, згідно з яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07.04.2014р.

Отже, проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 07.04.2014р. визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Крім того, прийняття Кабінетом Міністрів України Розпорядження № 1079-р від 05.11.2014р. не скасовує Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та не робить його недійсним.

На час апеляційного провадження по справі № 905/898/15, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого включено м. Донецьк.

Законом України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, який є діючим, на час проведення антитерористичної операції встановлено мораторій щодо нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.

ОСОБА_6 набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення (ст.11 наведеного Закону).

У розумінні положень ст. 58 Конституції України приписи ст. 2 означеного Закону відносно заборони нарахування пені з 14 квітня 2014 року мають ретроспективну дію для розглядуваних правовідносин та не містять жодних вилучень щодо їх незастосування.

Відповідно до ст.2 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та Законами України. Закріплене в ст.2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції право субєкта господарювання не може бути ілюзорним та носити декларативний характер.

З огляду на мораторій, встановлений ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у позивача були відсутні підстави для нарахування та стягнення пені за період з 14.04.2014р.

Тому, вимоги позивача про стягнення пені в сумі 8 907,38 грн. за період з 07.11.2014 р. по 08.07.2015 р. не підлягають задоволенню, а рішення господарського суду Донецької області в цій частині підлягає скасуванню.

Також судом першої інстанції, враховуючи, що на підставі п.22 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору, покладаючи на відповідачів судові витрати по сплаті судового збору, помилково стягнув з відповідачів судовий збір на користь позивача, а не на користь державного бюджету. Отже, рішення суду в цій частині також підлягає скасуванню.

За результатами апеляційного провадження, Донецьким апеляційним господарським судом встановлено неповне зясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування рішення господарського суду Донецької області від 12.08.2015р. у справі № 905/898/15 в частині задоволення вимог ПАТ «ОСОБА_4 РОЗВИТКУ» про солідарне стягнення з відповідачів пені в сумі 8 907,38 грн., та в частині стягнення судового збору в сумі 6 056,88 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 РОЗВИТКУ» м. Київ, з прийняттям в цій частині нового рішення.

В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 12.08.2015р. у справі № 905/898/15 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд справи судом першої інстанції покладаються на відповідачів пропорційно задоволеним вимогам та підлягають стягненню до державного бюджету.

Судові витрати за звернення з апеляційною скаргою покладаються на позивача та відповідача 1 пропорційно задоволених вимог.

Результати апеляційного провадження у справі №905/898/15 оголошені в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105, 116 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГНІТ» м. Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 12.08.2015р. у справі № 905/898/15 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 12.08.2015р. у справі № 905/898/15 скасувати в частині задоволення вимог ПАТ «ОСОБА_4 РОЗВИТКУ» про солідарне стягнення з відповідачів пені в сумі 8 907,38 грн., та в частині стягнення з відповідачів судового збору в сумі 6 056,88 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 РОЗВИТКУ» м. Київ. Прийняти в цій частині нове рішення.

Відмовити Публічному акціонерному товариству «ОСОБА_4 РОЗВИТКУ» м. Київ у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГНІТ» м. Донецьк та Дочірнього підприємства «ДЮФОР» м. Донецьк про солідарне стягнення пені в сумі 8 907,38 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГНІТ» м. Донецьк на користь державного бюджету судовий збір в сумі 2 939,40 грн.

Стягнути з Дочірнього підприємства «ДЮФОР» м. Донецьк на користь державного бюджету судовий збір в сумі 2 939,40 грн.».

В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 12.08.2015р. у справі № 905/898/15 залишити без змін.

Викласти резолютивну частину рішення господарського суду Донецької області від 12.08.2015р. у справі № 905/898/15 в наступній редакції:

«Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 РОЗВИТКУ» м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГНІТ» м. Донецьк та Дочірнього підприємства «ДЮФОР» м. Донецьк про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором № МКАU3.2102.003 від 22.12.2010 р. у розмірі 302 843,71 грн. задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГНІТ» м. Донецьк та Дочірнього підприємства «ДЮФОР» м. Донецьк на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 РОЗВИТКУ» м. Київ 98 624,37 грн. поточної заборгованості за кредитом, 143 510,12 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 484,74 грн. поточної заборгованості по процентам, 51 317,10 грн. простроченої заборгованості по процентам.

В задоволенні решти вимог позивача відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГНІТ» м. Донецьк на користь державного бюджету судовий збір в сумі 2 939,40 грн.

Стягнути з Дочірнього підприємства «ДЮФОР» м. Донецьк на користь державного бюджету судовий збір в сумі 2 939,40 грн.».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 РОЗВИТКУ» м. Київ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГНІТ» м. Донецьк 195,88 грн. витрат по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою.

Доручити Господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Н.М.Дучал

Судді: О.І. Склярук

ОСОБА_7

Надруковано 5 прим.:

1- позивачу

1-відповідачу 1

1-у справу

1-ДАГС

1 - ГСДО