Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "18" лютого 2016 р. Справа № 906/1760/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Бацан Н.І. - дор. № 78 від 17.02.2016

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства "Овруцьке лісове господарство" (с. Дубовий Гай Овруцького району Житомирської області)

до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (м. Овруч Житомирської області)

про стягнення 75912,80 грн.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 75912,80 грн заборгованості згідно договору № 41 від 21.03.2014.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 51).

Враховуючи те, що явка представників сторін в засідання суду обов'язковою не визнавалась, надання письмового відзиву відповідно до вимог ст. 59 ГПК України є правом відповідача, а не його обов'язком, господарський суд вважає, що неявка відповідача, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

21.03.2014 між Державним підприємством "Овруцьке лісове господарство" (позивач/постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач/споживач) укладено договір № 41 (а.с. 12-13), згідно якого продавець зобов'язався виготовити і відвантажити чи відпустити споживачу лісопродукцію пиловик сосновий діаметром 14 см і більше, 1,2,3 сорт на умовах франко-склад постачальника або іншу продукцію згідно заявки в кількості 1000 м3 за цінами згідно протоколу погодження цін. Споживач зобов'язався оплатити продукцію по цінах постачальника діючих на день поставки чи відпуску з урахуванням вартості доставки, та прийняття її (п.п. 1.1., 1.2.).

Згідно з п. 1.3 договору, загальна сума даного договору становить 500000,00 грн.

Загальні умови приймання - передачі товару узгоджені сторонами в розділі 3 договору і здійснюються згідно з умовами даного договору.

На виконання умов договору, позивач відпустив відповідачу продукцію на суму 79081,80 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними №630401 від 02.07.2014, № 630404 від 04.07.2014, № 630409 від 07.07.2014, № 630425 від 08.07.2014, № 630449 від 11.07.2014, № 670141 від 12.07.2014, № 630461 від 15.07.2014, № 630471 від 16.07.2014, № 670155 від 16.07.2014, №670159 від 16.09.2014, № 630534 від 21.07.2014, № 630553 від 22.07.2014, № 630575 від 23.07.2014, № 630582 від 23.07.2014, № 670168 від 24.07.2014, № 670169 від 24.07.2014, № 630641 від 25.07.2014, № 670176 від 29.07.2014, № 670181 від 29.07.2014, № 710241 від 31.07.2014 (а.с.14-37).

При цьому, з усних пояснень позивача вбачається, що всупереч умовам Договору, рахунки на оплату товару не виставлялись, всі операції по передачі товару проводилися тільки на підставі товарно - транспортних накладних, підписаних уповноваженими представниками сторін, які засвідчили, що обов'язок з поставки товару є виконаним.

16.11.2015 між сторонами підписаний акт зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 3169,00 грн.

Як передбачено ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частина 1 статті 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з п.п.2.1, 2.2 договору, розрахунок проводиться на умовах 100% попередньої оплати на кожну поставку товару. В разі поставки товару без попередньої оплати споживач зобов'язаний оплатити отриманий товар на протязі двох календарних днів з дня відвантаження товару.

15.12.2015 позивач надіслав відповідачу претензію за № 720 про сплату заборгованості в сумі 75912,80 грн (а.с. 39-40).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання виникають безпосередньо із господарського договору або безпосередньо із закону.

В силу ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Станом на день прийняття рішення у справі заборгованість відповідача перед позивачем не змінилася та становить 75912,80 грн.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених ГК України та іншими законами України.

Обставини, які звільняють відповідача від обов'язку виконати свої зобов'язання за договором, та обставини, які звільняють відповідача від відповідальності за його невиконання, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Згідно ст.8 зазначеного Закону - головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку організовує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави вважати, що акти звірки взаємних розрахунків не є первинними документами, проте в силу ст.ст. 33, 34 ГПК України - є доказами, які в сукупності з іншими доказами можуть встановлювати юридичний факт - наявність заборгованості відповідача.

Матеріалами справи стверджується, що відповідач вчиняв дії, які за своїм змістом спрямовані на визнання боргу, оскільки оформив та підписав акт звірки взаємних розрахунків станом на 21.12.2015 на суму 75912,80 грн (а.с. 54).

На підставі викладеного, заборгованість в сумі 75912,80 грн підтверджена доказами та підлягає задоволенню.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів сплати боргу не надав, у судове засідання не з'явився.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Овруцьке лісове господарство" (11103, Житомирська область, Овруцький район, с. Дубовий Гай, код 00991887): 75912,80 грн боргу та 1218,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу,

2,3 - сторонам (рек. з повід.)