ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016р. Справа№ 914/3985/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Галаквалайн» (с. Голобутів, Львівська обл.)

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Діон» (м. Київ)

відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Первомайська трикотажна фабрика» (м. Первомайськ, Харківська обл.)

третя особа 1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Сихівський відділ Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (м. Львів)

третя особа 2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ у Львівській області (м. Львів)

про: визнання права власності на автомобіль та зняття з нього арешту

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від позивача: Не зявився.

від відповідача 1 : Не зявився.

від відповідача 2 : Не зявився.

від третьої особи 1: Не зявився.

від третьої особи 2: Не зявився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Галаквалайн» (с. Голобутів, Львівська обл.) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діон» (м. Київ), третя особа 1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Сихівський відділ Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (м. Львів) про визнання права власності на автомобіль та зняття з нього арешту.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.11.2015 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 02.12.2015 року. Ухвалою суду від 02.12.2015 року розгляд справи відкладено до 10.12.2015 року, в звязку з відсутністю представників сторін. Ухвалою суду від 10.12.2015 року розгляд справи відкладено до 17.12.2015 року, в звязку з відсутністю представників сторін.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 20.11.2015 року, про відкладення від 02.12.2015 року, від 10.12.2015 року, від 17.12.2015 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 20.11.2015 року, про відкладення від 02.12.2015 року, від 10.12.2015 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Третя особа 1 вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 20.11.2015 року, про відкладення від 02.12.2015 року, від 10.12.2015 року не виконала, явку повноважного представника в судове засідання забезпечила.

17.12.2015 року за вх. № 5987/15 третя особа 1 подала клопотання про залучення в якості відповідача 2 Товариство з обмеженою відповідальністю «Первомайська трикотажна фабрика».

Третя особа 2 вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 20.11.2015 року, про відкладення від 02.12.2015 року, від 10.12.2015 року не виконала, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила.

Ухвалою суду від 17.12.2015 року до участі у справі залучено в якості відповідача 2 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Первомайська трикотажна фабрика» і розгляд справи розпочато заново.

Ухвалою суду від 17.12.2015 року розгляд справи відкладено до 05.01.2016 року, в звязку з відсутністю представників позивача, відповідача та третьої особи 2. Ухвалою суду від 05.01.2016 року розгляд справи відкладено до 13.01.2016 року, в звязку з відсутністю представників відповідача 1, відповідача 2, третьої особи 1 та третьої особи 2. Ухвалою суду від 13.01.2016 року розгляд справи відкладено до 22.01.2016 року, в звязку з відсутністю представників відповідача 1, відповідача 2, третьої особи 1 та третьої особи 2. Ухвалою суду від 22.01.2016 року розгляд справи відкладено до 03.02.2016 року, в звязку з відсутністю представників відповідача 1, відповідача 2, третьої особи 1 та третьої особи 2. Ухвалою суду від 03.02.2016 року розгляд справи відкладено до 11.02.2016 року, в звязку з відсутністю представників відповідача 1, відповідача 2, третьої особи 1 та третьої особи 2. Ухвалою суду від 11.02.2016 року розгляд справи відкладено до 16.02.2016 року, в звязку з відсутністю представників відповідача 1, відповідача 2, третьої особи 1 та третьої особи 2. Ухвалою суду від 16.02.2016 року розгляд справи відкладено до 24.02.2016 року, для надання доказів та в звязку з відсутністю представників відповідача 1, відповідача 2, третьої особи 1.

Позивач вимог ухвали суду від 17.12.2015 року, про відкладення від 05.01.2016 року, від 13.01.2016 року, від 22.01.2016 року, від 03.02.2016 року, від 11.02.2016 року, від 16.02.2016 року виконав частково, явку поважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, а явка позивача була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

31.12.2015 року за вх. № 56903/15 позивач подав додаткові письмові пояснення по справі і долучив додаткові докази.

01.02.2016 року за вх. № 3822/16 позивач подав додаткові докази до матеріалів справи.

08.02.2016 року за вх. № 4953/16 позивач подав пояснення по справі.

10.02.2016 року за вх. № 5521/16 позивач подав уточнення до позовної заяви, в якій просить суд зобовязати Сихівський ВДВС Львівського МУЮ зняти арешт з автомобіля та визнати за позивачем право власності на автомобіль.

10.02.2016 року за вх. № 705/16 позивач подав клопотання про продовження строку розгляду справи понад такий, що встановлений ст. 69 ГПК України.

15.02.2016 року за вх. № 6103/16 позивач подав пояснення по справі.

22.02.2016 року за вх. № 7077/16 позивач подав додаткові пояснення по справі.

Відповідач 1 вимог ухвали суду від 17.12.2015 року, про відкладення від 05.01.2016 року, від 13.01.2016 року, від 22.01.2016 року, від 03.02.2016 року, від 11.02.2016 року, від 16.02.2016 року не виконав, явку поважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, а явка відповідача 1 була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

Відповідач 2 вимог ухвали суду від 17.12.2015 року, про відкладення від 05.01.2016 року, від 13.01.2016 року, від 22.01.2016 року, від 03.02.2016 року, від 11.02.2016 року, від 16.02.2016 року не виконав, явку поважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, а явка відповідача 2 була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

28.12.2015 року за вх. № 56491/15 відповідач 2 подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Третя особа 1 вимог ухвали суду від 17.12.2015 року, про відкладення від 05.01.2016 року, від 13.01.2016 року, від 22.01.2016 року, від 03.02.2016 року, від 11.02.2016 року, від 16.02.2016 року виконала частково, явку поважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча і була своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлена про час, місце і дату розгляду справи.

05.01.2016 року за вх. № 339/16 третя особа 1 подала пояснення по справі.

05.01.2016 року за вх. № 341/16 третя особа 1 подала клопотання про відкладення розгляду справи.

01.02.2016 року за вх. № 3896/16 третя особа 1 подала клопотання по справі.

Третя особа 2 вимог ухвали суду від 17.12.2015 року, про відкладення від 05.1.2016 року, від 13.01.2016 року, від 22.01.2016 року, від 03.02.2016 року, від 11.02.2016 року, від 16.02.2016 року виконала частково, явку поважного представника в судове засідання не забезпечила.

02.02.2016 року за вх. № 3961/16 третя особа 2 подала пояснення по справі.

16.02.2016 року за вх. № 6242/16 третя особа 2 подала пояснення по справі.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, рішення виготовлено, підписано та оголошено 24.02.2016 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Галаквалайн» (надалі позивач, покупець) та ТзОВ «Діон» (продавець) 24 жовтня 2014 року був укладений договір купівлі продажу автомобіля, а саме: фургон малотонажний В марки ИЖ 2717, 2002 р.в., синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1, № кузов ХТК 3405, що належав відповідачу (Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ІНА № 486993 виданого Львівським МРЕО ДАІ ГУ МВС України). Про передачу автомобіля сторонами був укладений відповідний акт прийому-передання автомобіля. Зазначений автомобіль був доставлений на адресу позивача Львівська обл., Стрийський р-н, с. Голобутів, вул. Івасюка, 19 б.

Позивач зазначає, що з метою перереєстрації зазначеного автомобіля на підприємство позивача 15 листопада 2014 року було виписано довідку рахунок серії ВІА № 962700.

Позивач зазначає, що 26.12.2014 року було проведено відповідне дослідження зазначеного автомобіля, про що було складено висновок № 14/163/6134. У грудні було оплачено ТОВ «Галаквалайн» необхідні збори за перереєстрацію автомобіля та проведено експертизи.

Однак, за твердженням позивача, у зв'язку із відсутністю у МРЕО ДАІ бланків технічного паспорта, державних номерних знаків, перереєстрація автомоблія з листопада 2014 року проведена на ТОВ «Галаквалайн» позивача не була.

Позивач наголошує, що наприкінці березня 2015 р. він знову звернувся до МРЕО ДАІ з метою перереєстрації автомобіля, однак, йому було повідомлено про те, що третьою особою - Сихівським відділом ДВС Львівського МУЮ було накладено арешт на зазначений транспортний засіб.

Відповідно до ч. 1. ст. 344 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач звертає увагу на те, що відповідно до умов договору купівлі продажу автомобіля (п. 3.2. Договору) право власності на автомобіль переходить до покупця (позивача) з моменту передання автомобіля. Отже, у даному випадку, право власності на автомобіль перейшло від відповідача до позивача з моменту передачі такого автомобіля.

Органи ДАІ МВСУ, відповідно до ст. 34 Закону України "Про дорожній рух", здійснюють державну реєстрацію та облік транспортних засобів , а не реєструють право власності на транспортні засоби.

Позивач звернувся до третьої особи - Сихівського відділу ДВС Львівського МУЮ з проханням повідомити чи існує заборона на відчуження (арешт) на вищезазначений автомомбіль. Сихівський відділ ДВС Львівського МУЮ листом від 31.07.2015 р. за № 14593 відмовив позивачу у наданні інформації, у звязку з тим, що позивач не є стороною виконавчого провадження.

Позивач листом у серпні 2015 року знов звернувся до Сихівського відділу ДВС Львівського МУЮ з метою повідомити інформацію про те, чи існує будь-яке обтяження на автомобіль - ИЖ 2717, 2002 р.в., синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1, № кузов ХТК 3405, однак, Сихівський відділу ДВС Львівського МУЮ проігнорував звернення позивача.

Відповідно до витягу з ЄДР щодо відповідача за даними сайту Міністерства юстиції України, виконавче провадження має місце з 05 грудня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 ГПК України, справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна ".

Позивач вважає, що відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на автомобіль перейшло від відповідача до позивача з моменту передачі такого майна, майно за актом прийому передання знаходиться у позивача

З моменту придбання майна по березень 2015 року позивачу не вдалось з незалежних від нього причин здійснити перереєстрацією автомобіля в органх МРЕВ ДАІ.

Однак, позивачем були проведені відповідні дії пов'язані з державною реєстрацією транспортного засобу відповідно до Постанови КМ України від 07.09.1998р. № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також: самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів».

Позивач зазначає, що 15 листопада 2014 року була виписана Довідка - Рахунок серії ВІА № 962700 ТзОВ «Логістіктранссервіс».

26.12.2014 р. було отримано висновок спеціаліста ОСОБА_1 ГУ МВСУ у Л/о НДЕКЦ № 14/163/6134 про комплексне дослідження транспортного засобу і супроводжуючих реєстраційних документів засобу, яким було встановлено, що номер кузова та номер двигуна - не змінювались, техпаспорт відповідає бланкам, які є в офіційному обігу, робочий об'єм двигуна складає 1569 куб.см.

25.03.2015 р. подана заява № 57390842 про проведення перереєстрацію транспортного засобу на нового власника.

Отже, з причин незалежних від позивача, останній не зміг здійснити перереєстрацію траснпортного засобу.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також: у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб».

Отже, за твердженням позивача, виходячи із змісту зазначених норм власник або особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом до стягувача та боржника про визнання права на майно і про зняття з нього арешту.

Про передачу автомобіля сторонами 27 жовтня 2014 року був укладений відповідний акт прийому - передання автомобіля. Зазначений автомобіль був доставлений на адресу позивача: Львівська обл., Стрийський р-н, с. Голобутів, вул. Івасюка, 19 б.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Порядок здійснення реєстраііії та ведення обліку транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 1, 3 Постанови КМ України від 07.09.1998 р. № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також; самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Отже, на думку позивача, як вбачається зі ст. 34 Закону України "Про дорожній рух", Постанови КМ України від 07.09.1998 р. № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також; самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», - державна реєстрація транспортних засобів проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також; для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Законодавством не передбачено проведення органами МРЕВ ДАІ реєстрації права власності на транспортні засоби.

Позивач вважає, що відповідно до ст. 334 ЦКУкраїни, з моменту передання автомобіля від відповідача до позивача, до останнього перейшло право власності на зазначений автомобіль, про що свідчить акт прийому-передачі автомобіля від 27.10.2014 р.

Аналогічні правові позиції викладені у рішенні Господаського суду Вінницької області від 12 січня 2015 року по справі № 902/1388/14 та Постанові Вищого господарського суду України від 13 березня 2013 року по справі № 5019/952/12, що додаються, отримані з Єдиного реєстру судових рішень.

10.02.2016 року за вх. № 5521/16 позивач подав уточнення до позовної заяви, в якій просить суд зобовязати Сихівський ВДВС Львівського МУЮ зняти арешт з автомобіля та визнати за позивачем право власності на автомобіль.

Відповідач 1, всупереч вимогам суду, позовні вимоги у встановленому чинним законодавством України порядку не спростував, належних та допустимих доказів виконання своїх господарських зобовязань не подав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

Відповідач 2, всупереч вимогам суду, позовні вимоги у встановленому чинним законодавством України порядку не спростував, належних та допустимих доказів виконання своїх господарських зобовязань не подав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

У своїх поясненнях третя особа 1 зазначає, що Постановою державного виконавця 05.12.2014р відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області за № 914/3111/14, виданого 14.11.2014р про стягнення з ТзОВ «Діон» м.Львів, в. Зелена,204 на користь ТзОВ «Первомайська трикотажна фабрика» - про стягнення 78748,40 грн основного боргу, 1968,71 грн пені, 1614,30 грн відшкодування витрат на оплату судового збору, а всього- 82331,41 грн та надано добровільний термін для виконання до 12.12.2014 р.

Боржником добровільно рішення суду виконано не було. 15.12.2014 р. державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника. Згідно відповідей з банківських установ кошти на рахунках відсутні. 30.01.2015 р. державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В ході виконання було встановлено що боржник за адресою, вказаною у виконавчому документі м.Львів, вул. Зелена, 204 діяльності не проводить, про що було складено відповідний акт від 02.03.2015 р.

Третя особа 1 зазначає, що оскільки місцезнаходження зареєстрованого за боржником майна не відомо, а саме автотранспорт, ИЖ 2717 днз 14711 ТА, ИЖ 2717 днз 14234 ТА, ЗАЗ 110557 днз ВС 1971 АІ то державним виконавцем 23.03.2015 р. було винесено постанову про арешт майна боржника та скеровано на виконання.

Відповідно до вимог договору купівлі-продажу укладеного між Продавцем ТзОВ «Діон» та Покупцем ТзОВ «Галаквалайн» від 24 жовтня 2014 р., продавцем - ТзОВ «Діон» автомобіль було перерадно покупцю, а знято з реєстрації в органах Державтоінспекції автотранспорт не було.

За даними повідомлення УДІ ГУМВС України у Львівській області арешт на вказаний автотранспорт накладено 30.01.2015 р., а тому посилання ТзОВ «Діон» про неможливість виконання умов договору у зв»язку з накладенням арешту Сихівським ВДВС ЛМУЮ є безпідставним, оскільки арешт накладено пізніше, а ніж був укладений даний Договір.

Третя особа 1 вважає, що сторони частково виконали умови договору, а тому арешт накладений на автотранспорт , який належить ТзОВ «Діон» є правомірним.

У своїх поясненнях третя особа 2 зазначає, що щодо надання інформації щодо періоду звернення ТЗОВ «Галаквалайн» до центру надання надання послуг з обслуговування м. Стрий, Стрийського, Жидачівського, Миколаївського та Сколівського районів при ГУМВС України у Львівській області повідомляє, що РСЦ та ТСЦ є новоствореними структурами та діють на підставі Положення про РСЦ МВС у Львівській області від 10.11.2016 р.

Діяльність пов'язана із реєстрацією, перереєстрацією та зняттям з обліку ТЗ проводиться згідно вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (із змінами та доповненнями).

Згідно даного Порядку територіальними сервісними центрами інформація про реєстраційно-екзаменаційну діяльність вноситься до Єдиного державного реєстру МВС.

Станом на 12.02.2016 р. в Єдиному державному реєстрі МВС відсутня інформація щодо заяви Товариства з обмеженою діяльністю «Галаквалайн» на проведення реєстрації або перереєстрації автомобіля марки ИЖ 2717, кузов №ХТК23405.

Представником Тзов «Галаквалайн» на вимогу суду було надано фотокопії наступних документів:

- заяви Тзов «Галаквалайн» № 57390842 від 25.03.2015 року на ім'я начальника центру надання надання послуг з обслуговування м. Стрий, Стрийського, жидачівського, Миколаївського та Сколівського районів при ГУМВС України у Львівській області для проведення операції перереєстрації ТЗ на нового власника за довідкою рахунок;

- довіреності від 15.11.2014 р.;

- довідки рахунок серії ВІА №962700 15.11.2014 р.;

висновку НДЕКЦ при ГУМВС України у Львівській області від 26.12.2014 р.;

- копії платіжних доручень від 04.12.2014 р.

З огляду на викладене, на думку третьої особи 2 на даний час, при наявності заборони (арешту) на проведення реєстраційних операцій накладеної на підставі постанови ДВС у виконавчому провадження ВП №45659917, відсутні правові підстави для зняття з обліку, перереєстрації автомобіля марки ИЖ, державні номерні знаки 14234 ТА.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК УЦ України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також: у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Галаквалайн» (надалі позивач, покупець) та ТзОВ «Діон» (продавець) 24 жовтня 2014 року був укладений Договір купівлі продажу автомобіля (надалі Договір), а саме: фургон малотонажний В марки ИЖ 2717, 2002 р.в., синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1, № кузов ХТК 3405, що належав відповідачу (Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ІНА № 486993, видане Львівським МРЕО ДАІ ГУ МВС України).

Про передачу автомобіля сторонами 24 жовтня 2014 року був укладений відповідний Акт прийому-передання автомобіля. Зазначений автомобіль був доставлений на адресу позивача Львівська обл., Стрийський р-н, с. Голобутів, вул. Івасюка, 19 б.

26.12.2014 року було проведено відповідне дослідження зазначеного автомобіля, про що було складено висновок № 14/163/6134. У грудні було оплачено ТОВ «Галаквалайн» необхідні збори за перереєстрацію автомобіля та проведено експертизи.

З метою перереєстрації зазначеного автомобіля на підприємство позивача 18 листопада 2014 року було виписано довідку рахунок серії ВІА № 962700 про купівлю позивачем спірного транспортного засобу.

Однак, як зазначено позивачем і не спростовано іншими учасниками процесу, у зв'язку із відсутністю у МРЕО ДАІ бланків технічного паспорта, державних номерних знаків, перереєстрація автомобіля в листопаді 2014 року проведена на підприємство позивача не була.

Наприкінці березня 2015 р. позивач знову звернувся до МРЕО ДАІ з метою перереєстрації автомобіля, однак, йому було повідомлено про те, що третьою особою 1 - Сихівським відділом ДВС Львівського МУЮ було накладено арешт на зазначений транспортний засіб, в звязку з виконанням Рішення Господарського суду Львівської області від 29.10.2014 р. по справі № 914/3111/14. Отже, з причин незалежних від позивача, останній не зміг здійснити перереєстрацію траснпортного засобу.

Позивач листом у серпні 2015 року знов звернувся до Сихівського відділу ДВС Львівського МУЮ з метою отримати інформацію про те, чи існує будь-яке обтяження на автомобіль - ИЖ 2717, 2002 р.в., синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1, № кузов ХТК 3405, однак, Сихівський відділ ДВС Львівського МУЮ проігнорував звернення позивача.

Разом з тим, відповідно до п.п. 1, 2 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Порядок здійснення реєстраііії та ведення обліку транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 1, 3 Постанови КМ України від 07.09.1998 р. № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також; самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Отже, законодавством не передбачено проведення органами МРЕВ ДАІ реєстрації права власності на транспортні засоби.

Згідно п. 3 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1388 від 07.09.1998 р. «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (надалі Порядок), державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Відповідно до абз. 1 п. 7 , п. 8 Постанови КМ України від 07.09.1998 р. № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, довідка-рахунок за формою, згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Відповідно до абз. 1, 2, 4 п. 33 Постанови КМ України від 07.09.1998 р. № 1388, перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери. При перереєстрації транспортних засобів у разі зміни їх власників зняття з обліку таких транспортних засобів не проводиться.

Для проведення перереєстрації транспортних засобів, зазначених в абзаці другому цього пункту, до підрозділів Державтоінспекції подаються засвідчені підписами сторін, що скріплені печатками, акти приймання-передачі транспортних засобів із зазначенням їх кольору, марки, моделі, року випуску, ідентифікаційних номерів складових частин (далі - реквізити), а для проведення перереєстрації транспортних засобів у разі їх відчуження - документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, разом із зазначеними актами.

Проте, як зазначено вище, з моменту придбання майна по березень 2015 року позивачу не вдалось з незалежних від нього причин здійснити перереєстрацйію автомобіля в органх МРЕВ ДАІ. Однак, позивачем були проведені відповідні дії, що пов'язані з державною реєстрацією транспортного засобу, відповідно до вимог Постанови КМ України від 07.09.1998 р. № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також: самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». 15 листопада 2014 року була виписана Довідка - Рахунок серії ВІА № 962700 ТзОВ «Логістіктранссервіс».

26.12.2014 р. було отримано висновок спеціаліста ОСОБА_1 ГУ МВСУ у Л/о НДЕКЦ № 14/163/6134 про комплексне дослідження транспортного засобу і супроводжуючих реєстраційних документів засобу, яким було встановлено, що номер кузова та номер двигуна - не змінювались, техпаспорт відповідає бланкам, які є в офіційному обігу, робочий об'єм двигуна складає 1569 куб.см.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 1. ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 п. 16 Постанови Пленуму ВСУ від 26.12.2003 р. № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними, відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК), позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Відповідно до Постанови Пленуму ВГС України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", відповідно до статті 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК. Що ж до заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами статті 121-2 ГПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Отже, виходячи із змісту зазначених норм, власник або особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом до стягувача та боржника про визнання права на майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст. 334 ЦК України, з моменту передання автомобіля від відповідача до позивача, до останнього перейшло право власності на зазначений автомобіль, про що свідчить Акт прийому-передачі автомобіля від 24.10.2014 р.

Таким чином, в звязку з оформленням позивачем та відповідачем 1 24 жовтня 2014 року Акту приймання-передачі спірного автомобіля, на підставі Договору купівлі-продажу автомобіля від 24.10.2014 р., який свідчить про фактичну передачу його від відповідача 1 до позивача, яким проплачено його вартість 15.11.2014 р. через ТзОВ «Логістіктранссервіс», про що свідчить Довідка-рахунок серії ВІА № 962700, право власності на спірний автомобіль перейшло до позивача задовго до березня 2015 року, коли на спірне майно було накладено арешт, в звязку з виконанням третьою особою 1 рішення Господарського суду Львівської області по справі № 914/3111/14 відносно відповідача 1, а отже, підстав до накладення арешту на час здійснення виконавчих дій, зокрема, з 05.12.2014 року, тобто з дати відкриття виконавчого провадження, у третьої особи 1 не було.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідачі позовні вимоги не заперечили та не спростували, суд прийшов до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Галаквалайн» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діон», третя особа 1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Сихівський відділ Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання права власності на автомобіль та зобовязання зняття з нього арешту є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п. 2 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 1218,00 грн., та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

10.02.2016 року за вх. № 5521/16 позивач подав уточнення до позовної заяви, в якій просить суд зобовязати Сихівський ВДВС Львівського МУЮ зняти арешт з автомобіля та визнати за позивачем право власності на автомобіль.

Згідно п. 2.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21 лютого 2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», з урахуванням конкретних обставин справи суд може розглянути й змінені вимоги позивача без доплати останнім суми судового збору з подальшим розподілом останнього між сторонами за правилами статті 49 ГПК.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 155 від 21.10.2015 року на суму 1218,00 грн. про сплату судового збору.

Отже, судовий збір за другу позовну вимогу також підлягає стягненню з відповідача 1, відповідно до ст. 49 ГПК України.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача 1.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Уточнені позовні вимоги задоволити.

2. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Галаквалайн» (82432, Львівська обл., Стрийський р-н, с. Голобутів, вул. Івасюка, 19 б, ) право власності на автомобіль - фургон малотонажний В марки ИЖ 2717, 2002 р.в., синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1, № кузов ХТК 3405.

3. Зобовязати Сихівський відділ Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (79066, м. Львів, вул. Зубрівська, 9, ) зняти арешт з автомобіля - фургон малотонажний В марки ИЖ 2717, 2002 р.в., синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1, № кузов ХТК 3405.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діон» (04053, м. Київ, вул. Артема, 21, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Галаквалайн» (82432, Львівська обл., Стрийський р-н, с. Голобутів, вул. Івасюка, 19 б, ) 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діон» (04053, м. Київ, вул. Артема, 21, ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУ ДКСУ у Личаківському районі м.Львова, код отримувача (код ЄДРПОУ): 38007620, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Львівській області, код банку отримувача (МФО): 825014, рахунок отримувача: 3006, код класифікації доходів бюджету: 22030001, код ЄДРПОУ суду: 03499974) 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

6. Накази видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.