ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.02.16р. Справа № 904/10846/15

За позовом Міського комунального підприємства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ", м. Дніпропетровськ

до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-Будівельний кооператив № 314", м. Дніпропетровськ

про стягнення 79 990,24 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (дов. № 1804 від 04.11.2014)

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (дов. № 1214 від 11.01.2016)

ОСОБА_3 - голова правління

СУТЬ СПОРУ:

Міське комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Обслуговуючого кооперативу „Житлово-будівельний кооператив № 314 про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії № 050424 від 09.06.2015 у розмірі 79 990,24 грн., з яких: 54 898,09 грн. основний борг, 15 930,80 грн. пеня, 1 167,39 грн. 3% річних, 7 993,96 грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором про постачання теплової енергії № 050424 від 09.06.2015, в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлену теплову енергію за період з 01.10.2014 по 31.10.2015.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2015 порушено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 13.01.2015.

13.01.2016 представник відповідача подав відзив на позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у звязку з тим, що відповідачем у період з лютого по квітень 2015 було надано чотири платіжні доручення філії „Дніпропетровське регіональне управління ПАТ „Банк Фінанси та кредит для перерахування на розрахунковий рахунок позивача коштів за спожиту теплову енергію на загальну суму 54 982,88 грн. за спірний період. Дані платіжні доручення були надані у строки, передбачені договором, проте банк не виконав свої зобовязання. Зазначені обставини були встановлені рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2015 у справі № 904/8366/15. Тому, грошові зобовязання відповідачем перед позивачем були виконані у повному обсязі.

13.01.2016 у судовому засіданні оголошено перерву на 03.02.2016.

03.02.2016 представник позивача подав заперечення на відзив, в яких зазначає, що станом на 03.02.2016 на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2014 по 01.11.2015 у сумі 54 982,88 грн. не надходили. Тому відсутні підстави вважати, що відповідачем сплачено борг у повному обсязі.

03.02.2016 представник відповідача подав клопотання про заміну неналежного відповідача, в якому просить суд визнати Обслуговуючий кооператив „Житлово-будівельний кооператив № 314 неналежним відповідачем та залучити Філію „Дніпропетровське регіональне управління ПАТ „Банк Фінанси та кредит як відповідача у справі.

Клопотання обґрунтовано тим, що оскільки рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2015 у справі № 904/8366/15 зобовязано Філію „Дніпропетровське регіональне управління ПАТ „Банк Фінанси та кредит виконати платіжні доручення на користь Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі", тому саме Філія „Дніпропетровське регіональне управління ПАТ „Банк Фінанси та кредит виступає як зобовязана сторона.

Частиною 3 статті 24 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що даний спір виник на підставі договору постачання теплової енергії № 050424 від 09.06.2015, який було укладено між позивачем та відповідачем. Відповідно до пункту 1.1 договору, позивач бере на себе зобов'язання постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Тобто, відповідно до умов договору відповідач є зобовязаною стороною договору щодо оплати теплової енергії. Філія „Дніпропетровське регіональне управління ПАТ „Банк Фінанси та кредит не є стороною договору, тому не має зобовязань перед позивачем за цим договором. Відповідно, Обслуговуючий кооператив "Житлово-Будівельний кооператив № 314", як сторона договору постачання теплової енергії № 050424 від 09.06.2015 є належним відповідачем у справі про стягнення заборгованості за договором.

Крім того, своєї згоди, як того вимагає ч.3 ст. 24 Господарського процесуального кодексу України на заміну неналежного відповідача позивач не надав.

Отже, господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача.

03.02.2016 представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 76 272,19 грн., з яких: 54 898,09 грн. основний борг, 15 914,63 грн. пеня, 1 071,26 грн. 3% річних, 4 388,21 грн. інфляційні втрати.

Частиною 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд прийняв заяву позивача до розгляду.

03.02.2016 у судовому засідання оголошено перерву на 17.02.2016.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 17.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.06.2015 між Міським комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" (Енергопостачальна організація) та Обслуговуючим кооперативом „Житлово-будівельний кооператив № 314 (споживач) було укладено договір про постачання теплової енергії № 050424 (а.с.9)

Відповідно до пункту 1.1 договору, енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби:

- опалення та вентиляцію в період опалювального сезону (175 діб);

- гаряче водопостачання протягом 350 діб;

- технологічні потреби відповідно з виробничою програмою;

- кондиціювання повітря по мірі необхідності.

На виконання умов договору, позивачем здійснено поставку теплової енергії відповідачу на загальну суму 86 137,52 грн., про що складені акти прийому-передачі виконаних робіт:

- за жовтень 2014 на суму 2 417,71 грн.;

- за листопад 2014 на суму 12 159,88 грн.;

- за грудень 2014 на суму 17 029,67 грн.;

- за січень 2015 на суму 18 590,92 грн.;

- за лютий 2015 на суму 14 793,44 грн.;

- за березень 2015 на суму 12 279,78 грн.;

- за квітень 2015 на суму 8 866,12 грн. (а.с.31-37).

Пунктом 7.1 договору встановлено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів., або за згодою сторін будь-яким іншим шляхом, не забороненим чинним законодавством України.

Сторонами було підписано протокол узгодження розбіжностей до договору (а.с.15), відповідно до якого сторони дійшли згоди викласти п. 7.4 у наступній редакції:

„Розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем не пізніше кінця місяця наступного за розрахунковим, по власним платіжним дорученням з вказанням періоду за який він сплачує та сумою вказаною в отриманому рахунку енергопостачальної організації..

Позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату теплової енергії:

- від 30.10.2014 на суму 2 417,71 грн.;

- від 30.11.2014 на суму 12 159,88 грн.;

- від 31.12.2014 на суму 17 029,67 грн.;

- від 31.01.2015 на суму 18 590,92 грн.;

- від 28.02.2015 на суму 14 793,44 грн.;

- від 31.03.2015 на суму 12 279,78 грн.;

- від 30.04.2015 на суму 8 866,12 грн. (а.с.24-30).

Відповідачем зроблено передплату на 01.10.2014 у розмірі 58,91 грн. та було оплачено поставлено теплову енергію у розмірі 31 180,52 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 54 898,09 грн.

Відповідачем суму заборгованості у розмірі 54 898,09 грн. не оплачено, що і є причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частиною 7 статті 276 Господарського кодексу України передбачено, що оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Умови договору, що укладений між позивачем та відповідачем передбачають частково передплату (у обсягах, що визначені у додатку 1), а також частково оплату по факту наданих послуг.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України).

З огляду на положення пунктів 7.4 договору строк оплати теплової енергії за спірний період є таким, що настав.

Суд не приймає доводи відповідача про те, що ним було оплачено борг у повному обсязі, з огляду на наступне.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2015 у справі № 904/8366/15 встановлено, що Філією "Дніпропетровське регіональне управління ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" не здійснено перерахування коштів з рахунку Обслуговуючого кооперативу „Житлово-будівельний кооператив № 314 на користь Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" за платіжними дорученнями на загальну суму 54 982,88 грн. Даним рішенням позов Обслуговуючого кооперативу "Житлово-Будівельний кооператив № 314" до Філії "Дніпропетровське регіональне управління ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" задоволено в повному обсязі. Зобовязано Філію Дніпропетровське регіональне управління ПАТ Банк Фінанси та кредит виконати наступні платіжні доручення Обслуговуючого кооперативу "Житлово-Будівельний кооператив № 314":

- платіжне доручення № 6 від 09.02.2015р. на суму 19 015,28 грн.;

- платіжне доручення № 7 від 09.02.2015р. на суму 6 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 14 від 26.03.2015р. на суму 12 377,85 грн.;

- платіжне доручення № 12 від 14.04.2015р. на суму 14 687,27 грн.;

- платіжне доручення № 15 від 14.04.2015р. на суму 8 902,48 грн.

Рішенням також встановлено, що Обслуговуючий кооператив „Житлово-будівельний кооператив № 314 є власником коштів, які обліковуються на його рахунку № 01.

Частиною 3 статті 35 Господарського процесуального коксу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки Міське комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" не є стороною по судовій справі № 904/8366/15, то відповідно це рішення винесено на користь Обслуговуючого кооперативу „Житлово-будівельний кооператив № 314, як позивача по вказаній справі, а не на користь Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі".

Відповідно до офіційного сайту bank.gov.ua, Національний банк України 17 грудня 2015 року за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняв постанову № 898 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит".

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня початку процедури ліквідації банку, банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банківська діяльність - це залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб.

Отже, з моменту прийняття рішення про ліквідацію, банк не має право здійснювати банківську діяльність в тому числі перерахування коштів.

Тому, з врахуванням п.2 ч.2 ст. 46 Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", рішення суду № 904/8366/15 не може бути виконано ані в добровільному ані в примусовому порядку. Тому, наявність рішення суду по справі № 904/8366/15 не позбавляє права МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" вимагати виконання відповідачем своїх обов'язків за договором про постачання теплової енергії № 050424 від 09.06.2015.

Натомість, відповідач є кредитором ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та має право подати заяву про визнання його кредиторських вимог в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

На день розгляду справи на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2014 по 01.11.2015 у сумі 54 982,88 грн. за платіжними дорученнями № 6 від 09.02.2015, № 14 від 26.03.2015, № 12 від 14 687,27 грн., № 15 від 14.04.2015 не надійшли.

Отже, правовий статус грошових коштів у розмірі 54 982,88 грн. не змінився, вони продовжують належати відповідачу, та у власність позивача спірні кошти не перейшли.

З огляду на вищевикладене, позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу за постачання теплової енергії у сумі 54 898,09 грн. підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник має передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.2.3 договору в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію - нараховується пеня в розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу, за кожний день прострочки.

У звязку з тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, позивачем нараховано пеню за період з 02.02.2015 по 30.11.2015 у сумі 15 914,63 грн.

Згідно з частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи, що відповідач намагався сплатити суму боргу у повному обсязі та вчасно, але його платіжні доручення не були виконані банком, зважаючи на те, що відповідач відповідно до пункту 2.2 Статуту Обслуговуючого кооперативу „Житлово-будівельний кооператив № 314, є неприбутковою організацією відповідно до законодавства України, суд вважає за можливе з власної ініціативи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України зменшити розмір пені на 95 % від суми належної до стягнення.

Таким чином, сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 795,73 грн.

Позивачем нараховано відповідачу 3 % річних за період з 02.02.2015 по 30.11.2015 у сумі 1 071,26 грн. та інфляційні втрати за період з 01.03.2015 по 30.11.2015 у сумі 4 388,21 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача (а.с.107), судом встановлено, що вимоги позивача щодо стягнення 3 % річних у сумі 1 071,26 грн. та інфляційних втрат у сумі 4 388,21 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 85, 115 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу „Житлово-будівельний кооператив № 314 (49128, м. Дніпропетровськ, вул. Шелгунова, 11; ідентифікаційний код 23927840) на користь Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" (49044, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 37; ідентифікаційний код 32082770) 54 898,09 грн. основний борг, 795,73 грн. пеню, 1 071,26 грн. 3% річних, 4 388,21 грн. інфляційні втрати, 1 218,00 грн. судовий збір, про що видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.02.2016.

Суддя ОСОБА_4