РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016Справа №910/30829/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

про відшкодування шкоди 26 617,66 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: Гаркуша Г.В. за довіреністю № 26 від 01.01.2016

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07.12.2015 Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (відповідач) про відшкодування шкоди 26 617,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на підставі договору добровільного страхування засобів наземного транспорту № 250561749.13 від 22.01.2013 внаслідок настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування у зв'язку з пошкодженням автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження в ДТП, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах, застрахована відповідачем на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АС/5566233), а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування матеріальної шкоди покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 порушено провадження у справі № 910/30829/15 та призначено розгляд справи на 25.01.2016 о 10:40 год.

16.12.2015 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову. Зазначеним відзивом відповідач також просив суд розглядати справу без участі представника відповідача.

21.12.2015 через відділ діловодства суду у відповідь на запит суду надійшов лист Моторного (транспортного) страхового бюро № 7/2-28/35354 від 17.12.2015 з інформацією про страхове покриття за полісом № АС/5182709.

21.01.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшов супровідний лист з документами для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 09.12.2015.

В судове засідання, призначене на 25.01.2016, представник позивача з'явився.

В судове засідання, призначене на 25.01.2016, представник відповідача не з'явився, але повідомив суд про причини неявки, подавши 16.12.2015 через відділ діловодства суду відзив, яким, зокрема, просив суд розглядати справу без участі представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 25.01.2016 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 25.01.2016, подав клопотання про продовження строку вирішення спору.

Клопотання судом задоволене, залучене до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Враховуючи клопотання позивача про продовження строку вирішення спору, нез'явлення представника відповідача в судове засідання та положення п. 1, 2 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 25.01.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд справи на 15.02.2016 о 10:10 год.

10.02.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли пояснення на виконання вимог ухвали суду від 25.01.2016 з урахуванням відзиву відповідача, поданого 16.12.2015 через відділ діловодства суду. Зазначеними поясненнями позивач надав нормативно-правове обґрунтування позовних вимог та заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 16.12.2015 через відділ діловодства суду. На підтвердження правової позиції, викладеної у поясненнях, позивач надав суду копії постанов Верховного Суду України від 04.11.2014; постанови Вищого господарського суду України від 05.08.2014 у справі № 910/1184/14 та копію рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2014 у справі № 910/21056/14.

В судове засідання, призначене на 15.02.2016, представник позивача з'явився.

В судове засідання, призначене на 15.02.2016, представник відповідача не з'явився, але повідомив суд про причини неявки, подавши 16.12.2015 через відділ діловодства суду відзив, яким, зокрема, просив суд розглядати справу без участі представника відповідача.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 № 18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 15.02.2016 без участі представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 15.02.2016, надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позовні вимоги підтримав з урахуванням пояснень, поданих 10.02.2016 через відділ діловодства суду.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 15.02.2016 відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.01.2013 між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» та юридичною особою - Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша Лізингова компанія» (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування засобів наземного транспорту № 250561749.13 (надалі -договір страхування).

Згідно з договором страхування у позивача був застрахований автомобіль «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1. Строк дії договору страхування визначений з 00:00 год. 22.01.2013 до 24:00 год. 21.01.2014.

07.12.2013 на 11 км автомобільної дороги Одеса - Б. Дністровський сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля ««Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4. Наведене підтверджується довідкою № 9314505 про дорожньо-транспортну пригоду УДАІ ГУ МВС України в Одеській області.

ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_4 п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 28.01.2014 у справі № 521/560/14-п, відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягенння у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

Загальний розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу - автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до звіту № 12-018 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, що складений 14.01.2014 спеціалістом-оцінювачем ОСОБА_5, становить 30 965,58 грн. (надалі - звіт № 12-018 від 14.01.2014).

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1, відповідно до рахунку-фактури Дочірнього підприємства «Автотрейдінг-Одеса» № С-00041195 від 07.12.2013, становить 32 553,19 грн. (надалі - рахунок-фактура С-00041195 від 07.12.2013).

За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту № 108567 від 16.01.2014 по договору страхування було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 27 127,66 грн., виплата якого підтверджується позивачем платіжним доручення № 28 від 03.03.2014.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.

В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно (автомобіль). В п. 1.1, 1.4, 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин по страховому випадку, що настав 07.12.2013) наведені визначення наступних термінів:

- страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу;

- особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду;

- забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України (визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Стаття 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає визначення поняття «шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого». Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

В спірному випадку позивачем заявлена до стягнення з відповідача сума страхового відшкодування, виплаченого позивачем на умовах договору страхування, що укладений між позивачем та страхувальником у відношенні транспортного засобу, який було пошкоджено в ДТП, з урахуванням ліміту по майну за полісом № АС/5566233. При цьому право вимоги до страховика винної особи переходить саме по розміру збитків, завданих пошкодженому автомобілю в межах фактичних витрат страховика.

Відповідачем на вимогу ухвали Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 не представлено договору (полісу № АС/5566233) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Матеріали справи містять інформацію МТСБУ про страхове покриття за зазначеним полісом, надану на запит суду, та копію полісу № АС/5566233, надану позивачем разом із позовною заявою.

Відповідно до полісу № АС/5566233, судом встановлено, що транспортний засіб, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача транспортному засобу, взято на страхування Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (відповідачем), страхувальником за даним полісом визначено ОСОБА_6, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 50 000,00 грн., строк дії даного полісу з 25.09.2013 до 24.09.2014.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_4 керував автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2, на законних підставах.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом № АС/5566233, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 листопада 2008 року (справа 11/406-07), а також і у постанові Верховного Суду України 11/104 від 07.11.2011 (справа № 48/562), висновки якої про застосування правової норми у спірних правовідносинах при прийнятті рішення у справі, є обов'язкові до врахування судом згідно положень ч. 2 ст. 82 ГПК України.

По матеріалам справи судом встановлено, що фактичні витрати позивача по виплаті страхового відшкодування не перевищують розмір збитку, завданого транспортному засобу, пошкодженому у ДТП, що визначений звітом № 12-018 від 14.01.2014, рахунком-фактурою № С-00041195 від 07.12.2013, страховим актом № 108567 від 16.01.2014 по договору страхування, платіжним дорученням № 28 від 03.03.2014.

Положеннями Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 12) передбачена можливість встановлення франшизи при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, розмір якої при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що франшиза за полісом № АС/5566233 становить 510,00 грн.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що була дійсною на момент виникнення спірних правовідносин) виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Матеріали справи містять відзив відповідача на позовну заяву, поданий 16.12.2015 через відділ діловодства суду.

В основу заперечень відповідача, викладених у зазначеному відзиві покладено твердження про те, що позивач протягом року із заявою про страхове відшкодування до відповідача не звертався.

У відповідності до п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на те, що до позивача перейшли всі права та обов'язки потерпілої особи у зв'язку із заміною кредитора у зобов'язанні, то положення статті 37 Закону є обов'язковими у рівній силі як для потерпілої особи, так і для особи, яка змінила її у зобов'язанні.

І оскільки пропуск строку відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1 статті 37 Закону є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, на думку відповідача, позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Відповідач у своєму відзиві посилається на постанову Верховного Суду України від 25.12.2013, якою зроблено правовий висновок про те, що за обставин, які свідчать про перехід до страховика права вимоги, а не набуття ним такого права, правильним і обґрунтованим є застосування до таких правовідносин положень ст.ст. 257, 262, 512, 993 ЦК України.

Постанова Верховного Суду України від 25.12.2013 судом врахована, однак вона врегульовує інші правовідносини. Тому, суд зауважує, що твердження відповідача є хибними та такими, що не можуть бути прийняті судом, з огляду на наступне.

Страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, має право звернутися до суду з вимогою про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, і таке право не пов'язане з попереднім зверненням з аналогічною вимогою до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З приписів зазначених норм не вбачається, що позивач мав обов'язково звертатись до страховика, в якого застрахована цивільно-правова відповідальність особи.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом № АС/5566233, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

З огляду на викладене, позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплатити матеріальне відшкодування. Відповідно до зазначених законодавчих приписів, позивач може реалізувати своє право шляхом подання позову до суду.

Аналогічні висновки містяться в постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 04.11.2014, постанові Вищого господарського суду України від 14.11.2012 № 5028/17/22/2012 та в Оглядовому листі Вищого господарського суду України від 14.01.2014 р. № 01-06/15/2014 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з правовідносин страхування».

Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що матеріали справи № 910/30829/15 містять копію претензії № 2500 від 10.06.2015 на суму 27 127,66 грн. Направлення зазначеної вимоги позивачем на адресу відповідача підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зі змісту якого вбачається, що 15.06.2015 претензія № 2500 від 10.06.2015 на суму 27 127,66 грн. була отримана представником відповідача.

За встановлених обставин, до виплати із страховика, яким застраховано відповідальність особи, яку визнано винною у ДТП, належить сума в розмірі 26 217,66 грн. (27 127,66 грн. (сума страхового відшкодування, підтверджена звітом № 12-018 від 14.01.2014, рахунком-фактурою № С-00041195 від 07.12.2013, страховим актом № 108567 від 16.01.2014 по договору страхування, платіжним дорученням № 28 від 03.03.2014) - 510,00 грн. (франшиза за полісом № АС/5566233)).

Станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування в сумі 26 217,66 грн.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наведених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 26 617,66 грн. страхового відшкодування підлягає задоволенню повністю в сумі 26 617,66 грн.

Судові витрати позивача на оплату судового збору в розмірі 1 218,00 грн. відповідно до положень ч. 1 ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д; ідентифікаційний код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33; ідентифікаційний код 16285602) 26 617,66 грн. (двадцять шість тисяч шістсот сімнадцять гривень 67 коп.) страхового відшкодування, 1 218,00 грн. (одну тисячу двісті вісімнадцять гривень 00 коп.) судового збору.

3. Видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.02.2016.

Суддя Гумега О.В.