ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"23" лютого 2016 р. Справа № 911/61/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю Теллавіт, м.Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма 2Д , Київська обл., м. Вишгород

про стягнення 24705,76 грн

Суддя Третьякова О.О.

Представники сторін:

Позивача ОСОБА_1, довіреність №19 від 31.12.2015;

Відповідача не зявився.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області з позовною заявою звернулось товариство з обмеженою відповідальністю Теллавіт (далі - Позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма 2Д (далі - Відповідач) про стягнення 24705,76 грн, з яких 23525,00 грн безпідставно одержаних коштів, 239,76 грн 3% річних, 941,00 грн інфляційних втрат,

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на безпідставне утримання Відповідачем грошових коштів в сумі 23525,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.01.2016 порушено провадження у справі №911/61/16 та призначено її до розгляду на 02.02.2016 о 10:45 год.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.02.2016 розгляд справи у звязку з неявкою Відповідача відкладено на 23.02.2016.

Через канцелярію Господарського суду Київської області Позивачем на підставі ст.22 ГПК України подано заяву №1-54-А від 18.02.2016 (за вх. суду №3898/16 від 22.02.2016) про уточнення позовних вимог, що фактично є заявою про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду і відповідно до якої до стягнення з Відповідача заявлено лише 23525,00 грн безпідставно одержаних коштів. Отже, нова ціна позову становить 23525,00 грн.

Відповідач у судове засідання 23.02.2016 повторно не зявився, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не подав, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвали Господарського суду Київської області від 14.01.2016 та 02.02.2016 направлялись Відповідачу з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену Позивачем у позові, яка відповідає адресі, зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, про що свідчить здійснений судом витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 01.02.2016 за №21653461, однак вищезазначені ухвали станом на день розгляду спору до суду підприємством зв'язку не повернуто.

Як зазначається у п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи у разі виконання судом вимог ч.1 ст.ст. 64, 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом зазначеної ст.64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи обмежений ст.69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, а також те, що Відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, явка Відповідача обовязковою не визнавалась і його відсутність не перешкоджає всебічному, повному та обєктивному розгляду всіх обставин справи, а матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті, відповідно до права суду, наданого йому ст.75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Керуючись ст.85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 23.02.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника Позивача, суд

встановив:

Товариством з обмеженою відповідальністю Теллавіт (далі Позивач) в якості попередньої оплати за вікна перераховано на розрахунковий рахунок товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма 2Д (далі - Відповідач) грошові кошти в розмірі 23525,50 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжним дорученням №348 від 26.08.2015 на суму 23525,50 грн та копією виписки з рахунку Позивача, відкритого в публічному акціонерному товаристві «Неос Банк» за 27.08.2015.

Однак після здійснення попередньої оплати Відповідач повідомив про неможливість виготовлення вікон в необхідній обумовленій сторонами кількості, та відсутність скла, що унеможливлює виготовлення вікон в даний момент та попередив, що вартість монтування вікон проводиться за додаткову плату, у звязку з чим Позивач відмовився від укладання договору та просив повернути перераховані Відповідачу кошти.

Оскільки сторони не дійшли згоди стосовно істотних умов договору, зокрема щодо ціни та кількості вікон, а Відповідачем вимоги Позивача щодо повернення коштів не виконано, останній звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами для виникнення прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст.626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звернення Позивача до суду, договір між стронами не укладений, належних доказів щодо узгодження істотних умов договору не надано, перераховані Позивачем кошти в сумі 23525,50 грн не повернуто, підстави утримання Відповідачем вказаних коштів сплачених Позивачем за поставку вікон, які Позивачем не отримано, відпали, а відтак Відповідач утримує зазначені кошти безпідставно, що останнім в ході розгляду спору не заперечено та не спростовано.

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Звернення Позивача до суду з вимогою про повернення перерахованих Відповідачу коштів свідчить про втрату ним інтересу до виконання Відповідачем зобовязання, що з огляду на вищезазначене, на думку суду, є правомірним.

Враховуючи, що Відповідач спірні кошти в сумі 23525,50 грн не повернув, розмір заявлених до стягнення коштів відповідає фактичним обставинам справи, факт отримання коштів та їх безпідставного утримання Відповідачем належним чином не спростовано, оскільки Позивачем заявлено до стягнення 23525,00 грн, а суд приймаючи рішення не може виходити за межді позовних вимог, вимога Позивача про стягнення з Відповідача 23525,00 грн є правомірною, обґрунтованою, документально підтвердженою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Втім, Відповідачем відзиву на позовну заяву та будь-яких доказів, що спростовують наведені у позові обставини, суду не подано.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України відшкодування понесених Позивачем витрат по сплаті судового збору покладається судом на Відповідача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 2, 43, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма 2Д (07300, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, «Карат» промисловий майданчик, буд. 5-А, приміщення №1, код 37496261) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Теллавіт (04209, АДРЕСА_1, код 35900524) 23525,00 грн (двадцять три тисячі пятсот двадцять пять гривень) безпідставно збережених коштів та 1378,00 грн (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень) витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26 лютого 2016 року

Суддя О.О. Третьякова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.