ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016 Справа № 917/282/15

м. Полтава

Суддя Пушко І.І., розглянувши матеріали

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор-Агро» (ТОВ «Полтава-Агро»), вул. Миру, 3, м. Полтава, 36022

до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Дніпро», вул. Мечникова, 3, м. Київ, 01601

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

1. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, вул. Клари Цеткін, 8, кім. 6, м. Дніпропетровськ; пр.-т ОСОБА_3, 59а, оф. 35, м. Дніпропетровськ, 49000

2. Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, вул. Артема, 73, м. Київ, 04053

3. Товариство з обмеженою відповідальністю «Луксор-УТР», 37022, Полтавська область, Лохвицький район, с. Юсківці, вул. Лучанська, 1 б.

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

Представники:

Від позивача: ОСОБА_4, довіреність від 17.04.2015 року;

Від відповідача: не зявився;

Від третьої особи: 1. - не зявився;

2. - не зявився;

3. - не зявився.

Суть справи: Розглядається позовна заява про визнання виконавчого напису №114 від 30.01.2015 року, вчиненого Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 таким, що не підлягає виконанню.

Справа розглядається судом повторно.

Рішенням господарського суду Полтавської області №917/282/15 від 30.04.2015 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор-Агро» задоволено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.06.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Дніпро» залишено без задоволення, рішення господарського суду Полтавської області від 30.04.2015 року без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.12.2015 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Дніпро» задоволено частково, рішення господарського суду Полтавської області від 30.04.2015 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.06.2015 року у справі № 917/282/15 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. При цьому Вищий господарський суд України у своїй постанові звернув увагу на те, що розглядаючи клопотання відповідача та вирішуючи питання територіальної підсудності даного спору, суди попередніх інстанцій в порушення вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, належно не з'ясували, де саме має виконуватися виконавчий напис від 30.01.2015 за №114, та не спростували доводи відповідача про те, що місцем виконання, вчиненого приватним нотаріусом ОСОБА_2 виконавчого напису від 30.01.2015 за №114 є місто Київ, з огляду на місцезнаходження Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України, яким, згідно вимог пункту 2 частини 1 статті 21 Закону України "Про виконавче провадження" постановою від 05.02.2015р. №ВП46404467 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису від 30.01.2015 за №114.

Крім цього, у постанові ВГСУ від 28.12.2015 року зазначено, що судами не було належно досліджено, щодо якого саме майна вчинено виконавчий напис від 30.01.2015 за №114, де знаходиться вказане майно, де проводились виконавчі дії за оскаржуваним виконавчим написом, зокрема щодо складення акта опису та арешту майна від 06.02.2015р.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року № 30 (з наступними змінами), було здійснено повторний автоматизований розподіл справи, за наслідком якого справа передана на розгляд судді Пушку І.І.

Під час нового розгляду справи позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що даний виконавчий напис вчинений з порушенням норм законів: «Про Іпотеку», «Про нотаріат», та з порушенням норм Порядку № 296/5 Про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 21.02.2012 в редакції від 26.12.2012, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України за № 282/20595.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається, що за період дії кредитного договору №230410-КЛВ від 23.04.2010 року позивач не одержував від відповідача повідомлення-письмової вимоги про усунення порушень в порядку та згідно вимог, передбачених п.2.3 глави 16 Порядку № 296/5 Про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 21.02.2012 року, а також нормами ст.35 Закону України «Про іпотеку». Також позивач стверджує, що на момент вчинення виконавчого напису ПАТ «ОСОБА_1 Дніпро» подано позов до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська щодо стягнення цієї ж заборгованості в звязку з чим відкрите провадження у справі № 201/14097/14-ц, тому вимога про без спірність заборгованості боржника при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не дотримана.

Відповідач в засідання не зявився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, у письмових поясненнях від 22.02.2016 року просить суд до раніше поданих заперечень, викладених у відзиві, врахувати рішення по аналогічній господарській справі № 917/1460/15 від 24.09.2015 року, яким відмовлено в задоволенні позову, рішення підтримано Харківським апеляційним господарським судом.

У відзиві на позов (том 1 а.с. 143-146) відповідач обґрунтовує свої заперечення посилаючись, зокрема, на те, що 08.08.2014 року, банком, на виконання вимог ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» на адресу ТОВ «Полтав-АГРО» було направлено письмову вимогу № 6/21-5771/3-БТ від 06.08.2014 року, яка була отримана ним 11.08.2014 року, що підтверджується повідомлення про вручення, на якому стоїть печатка ТОВ «Полтав-АГРО», тому відповідач переконаний, що зазначене спростовує неправдиві доводи позивача про неотримання вимоги; що будь-яких заперечень, чи хоча б відповіді на вимогу ТОВ «Полтав-АГРО» не надав, що, на думку відповідача, свідчить про виникнення у банку права на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також відповідач стверджує, що згідно приписів законодавства нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку.

У відзиві відповідач також зазначив, що у розгляді цивільної справи № 201/14097/14-ц, провадження у якій відкрито лише 30.10.2014 року, предметом спору є стягнення заборгованості за Кредитним договором у зв'язку з мовчазним невиконанням ТОВ «ЛУКСОР-УТР» та ТОВ «Полтав-АГРО» своїх зобов'язань за кредитним договором. Будь-яких заперечень щодо розміру заборгованості у даній справі ТОВ «ЛУКСОР-УТР» ТОВ «Полтав-АГРО» на час вчинення оскаржуваних написів не висловлювало, а отже спору щодо розміру заборгованості на момент вчинення напису не було, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Треті особи в судове засідання не зявилися, про час та місце його проведення повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (том 3, а.с. 61-63)

Від третіх осіб - Приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України правової позиції стосовно позовних вимог не надходило.

У поясненнях від 30.04.2015 року третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛУКСОР-УТР» повідомила, що згідно наданого ПАТ «ОСОБА_1 Дніпро» повідомлення-розписки відправлення вручено 11.08.2014 року референту ОСОБА_5, проте станом на 11.08.2014 року ОСОБА_5 В, працювала референтом у ТОВ «Амарант» (Луксор-УТР), а тому не мала повноважень на отримання кореспонденції на ім'я ТОВ «Полтав-Агро» (Луксор-Агро).

Крім того, третя особа зазначає, що до вищезазначеного повідомлення-розписки не додано опису вкладення, а тому неможливо встановити які саме предмети чи документи були вручені ОСОБА_5, тому повідомлення-розписка про вручення відправлення спецзв'язку не є та не може бути належним доказом отримання ТОВ «Луксор-Агро» (Полтав-Агро) вимоги про стягнення заборгованості №6/21-5771/3-БТ від 06.08.2014 року.

Враховуючи те, що 09.02.2016 року суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, явка представників сторін та третіх осіб в засідання 23.02.2016 року не була визнана обовязковою і їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, а також те, що необхідних доказів для вирішення справи в матеріалах справи достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності зазначених представників за наявними у справі матеріалами.

Резолютивна частина рішення оголошена згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України 23.02.2016 року.

Повне рішення складено та підписано 24.02.2016 року.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

23.04.2010 року між ПАТ «ОСОБА_1 Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АМАРАНТ» (18.12.2014 року ТОВ «Амарант» змінило назву на ТОВ «Луксор-УТР») укладено кредитний договір № 230410-КЛВ, за умовами якого банк відкрив позичальнику мультивалютну невідновлювальну кредитну лінію, строковий кредит з лімітом у сумі 12253600,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит у строки встановлені графіком, але не пізніше 01.04.2016 року та сплатити проценти за користування наданим кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор-УТР» за вказаним кредитним договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтав-Агро» та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 Дніпро» укладено договір іпотеки №230410-І/2 від 23.04.2010 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6М . (том 1, а.с. 24-29).

05.02.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_7 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №46404467 (том 1, а.с. 10-16) щодо виконання виконавчого напису №114, виданого 30.01.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2

Виконавчим написом № 114 від 30.01.2015 року (том 1 а.с. 56-58, 124-126) приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, запропоновано звернути стягнення на належне ТОВ «Луксор-АГРО» (попередня назва ТОВ «Полтав-Агро») нерухоме майно, в кількості 45 об'єктів, яке є предметом договору іпотеки №230410-І/2 від 23.04.2010 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №230410-КЛВ від 23.04.2010 року, строк виконання зобовязань настав достроково згідно п.п. 6.3. п. 6 зазначеного договору іпотеки. За рахунок коштів, отриманих від реалізації переліченого у виконавчому написі № 114 від 30.01.2015 року нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «ОСОБА_1 Дніпро» у розмірі, що станом на 04.08.2014 року становить 12 398 552,21 дол. США, з яких: 12 253 524,19 дол. США заборгованість за сумою кредиту; 145 028,02 дол. США заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом.

При розгляді справи по суті суд приймає до уваги наступне.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1. ст. 575 ЦК України).

У разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ст. 589 ЦК України).

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 590 ЦК України).

Згідно ч. 1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» к разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно п. 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Посилання позивача та третьої особи ТОВ «Луксор-УТР», на те, що ТОВ «Луксор-Агро» не отримував, вимогу про стягнення заборгованості від відповідача, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: повідомленням-розпискою про вручення відправлення спецзв'язку (том 1, а.с. 147), що містить відбиток печатки позивача та направлене на юридичну адресу позивача, що вказана в Кредитному договорі.

Вчинення нотаріусами виконавчих написів на борговому документі є одним із передбачених Цивільним кодексом України способів захисту цивільних прав. Підстави і порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів встановлені нормами Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року (з наступними змінами), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.

При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (надалі - Перелік) передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, з врахуванням викладеного, нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Виходячи зі змісту вказаної статті, при вирішенні спорів, предметом яких є встановлення законності вчинення виконавчого напису нотаріусом шляхом звернення стягнення на майно, принциповим вважається встановлення судом факту безспірності заборгованості.

Недотримання цих правил є перешкодою для вчинення виконавчого напису на договорі застави.

Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

За частиною 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно пункту 336 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів (затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 N 578/5), первинні документи і додатки до них, що фіксують факт виконання господарських операцій і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах (касові, банківські документи, ордери, повідомлення банків і переказні вимоги, виписки банків, корінці квитанцій, банківських чекових книжок, наряди на роботу, акти про приймання, здавання і списання майна й матеріалів, квитанції і накладні з обліку товарно-матеріальних цінностей, рахунки-фактури, авансові звіти тощо).

Безспірною є заборгованість, яка визнана боржником чи підтверджена судовим рішенням або виконавчим документом та виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за які вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність.

Судом встановлено, що 30.10.2014 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська було відкрито провадження у цивільній справі № 201/14097/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Дніпро» до ОСОБА_8, Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор УТР», Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор-Агро», Товариства з обмеженою відповідальністю «Едвєйс» про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором № 230410-КЛВ від 23.04.2010 року, договором поруки № 230410-П/1 від 23.04.2010 року, Договором поруки № 230410-П/2 від 23.04.2010 року, договором поруки №150813-П/Е від 15.08.2013 року.

Рішенням від 29.04.2015 року позовні вимоги у цивільній справі № 201/14097/14-ц задоволені.

За змістом ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішеннями господарського суду Полтавської області у справах:

№917/566/15 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/54003005),

№917/461/15 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/44291707),

№917/683/15 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/44240511), які набрали законної сили, вимоги позивачів до ПАТ «ОСОБА_1 Дніпро», яке є відповідачем у даних справах задоволено - виконавчі написи нотаріуса, вчинені 30.01.2015 року, визнані такими, що не підлягають виконанню. У вказаних рішеннях судами встановлено факт існування станом на 30.01.2015 року спору між ПАТ «ОСОБА_1 Дніпро» та ТОВ «Луксор-УТР» щодо розміру заборгованості за кредитним договором №230410-КЛВ від 23.04.2010 року, який був предметом розгляду в межах цивільної справи №201/14097/14-ц, що розглядався Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська.

Таким чином, існування спору в суді щодо розміру заборгованості за кредитним договором № 230410-КЛВ від 23.04.2010 року, на час вчинення виконавчого напису 30.01.2015 року спростовує факт безспірності заборгованості боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-141цс14, постанові Вищого господарського суду України від 24.11.2015 року №917/683/15.

При цьому судом приймається до уваги, що договір іпотеки № 230410-І/2 від 23.04.2010 року, на виконання якого був вчинений оспорюваний виконавчий напис, є забезпечувальним зобовязанням, яке має похідний характер від основного зобовязання, яке виникло на підставі кредитного договору № 230410-КЛВ від 23.04.2010 року.

Тому наявність судового спору між кредитором та боржником на момент вчинення виконавчого напису виключало можливість звернення стягнення на предмет договору іпотеки, яким забезпечувалося виконання основного зобовязання.

З огляду на наведене, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та безспірності характеру правовідносин сторін, чим порушив норми статті 88 Закону України «Про нотаріат», пункту 284 Інструкції та підпункту Б частини 2 пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Заперечення відповідача щодо неможливості суду надавати оцінку порушенням приватним нотаріусом порядку вчинення нотаріальних дій при відсутності доведення наявності заборгованості перед відповідачем за кредитним договором, є необґрунтованими, оскільки причиною виникнення спору між сторонами є не скарга на дії нотаріуса щодо вчинення виконавчих написів, а безпідставна з правової точки зору (без ознак безспірності стягнення) видача виконавчого напису без наявності для цього правових підстав у звязку з наявністю спору про право на момент їх вчинення, а також невжиття відповідачем заходів щодо належного пред'явлення відповідних документів.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 3 ст. 15 ГПК України справи у спорах за участю боржника і стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача або за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса за вибором позивача.

Диспозицією наведеної норми передбачено можливість вибору позивачем територіальної підсудності для подання позову.

Згідно із частиною 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна.

Статтею 21 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими, зокрема, сума зобовязання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Сума зобовязань за оскаржуваним виконавчими написам перевищує десять мільйонів гривень, тому виконання рішення здійснюється відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Разом з тим, нерухоме майно, на яке звернено стягнення, знаходиться у селі Вирішальне, вул. 50-ряччя Радянської влади, 1, Лохвицького району, Полтавської області, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (том 3, а.с. 30- 37), договором іпотеки №230410-І/2 від 23.04.2010 року, а також зміст самого виконавчого напису № 114 від 30.01.2015 року, тому позивач, з урахуванням вимог процесуального закону, яким визначаються правила підсудності, реалізував своє право вибору територіальної підсудності, звернувся з позовною заявою до господарського суду Полтавської області (за місцем знаходження майна).

Крім того, місцезнаходженням боржника за виконавчим написом ТОВ «Луксор-Агро» (попередня назва ТОВ «Полтав-Агро») є м. Полтава, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (том 1, а.с. 30-34, 72-82).

Враховуючи положення частини 3 ст. 15 ГПК України, а також те, що відповідно до пункту 4 частини 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, і його виконання провадиться у відповідності до цього Закону, а місце його виконання визначається ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», і зокрема, стосовно боржника-юридичної особи виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна; при цьому відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації; тому суд вважає, що дана справа підсудна господарському суду Полтавської області за місцезнаходженням боржника в особі його постійно діючого органу та за місцем розташування майна на яке за оспорюваним виконавчим написом звернено стягнення. Суд вважає, що під місцем виконання рішення не можна вважати місце винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та про накладення арешту на майно, оскільки останні являють собою лише документальне закріплення певної виконавчої дії, практичне виконання яких і проведення виконавчих дій буде реалізоване вже за місцем розташування постійно діючого органу або майна боржника.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України від 24 листопада 2015 року у справі № 917/683/15.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд вважає, що нотаріусом було вчинено оспорюваний виконавчий напис з порушенням вищевказаних норм законодавства, що не спростовано належними доказами.

Внаслідок таких порушень були порушені права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду з даним позовом. При цьому зазначене вказує на відсутність у виконавчого напису нотаріуса сили виконавчого документу, через що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає примусовому виконанню.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з покладенням судового збору на відповідача в порядку ч. 2 ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 44, 49 (ч. 2), 82-85, ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати виконавчий напис №114 від 30 січня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 таким, що не підлягає виконанню.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Дніпро», вул. Мечникова, 3, м. Київ, 01601, , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лукоср-АГРО», вул. Миру, 3, м. Полтава, 36022, - 1218,00 грн. судового збору.

4. Видати наказ при набранні рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.02.2015 року.

Суддя І.І.ПУШКО

Примітка: Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене в порядку, визначеному ст. 93 ГПК України.