РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016Справа №910/221/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "БАУТЄХ-УКРАЇНА"
до Товариства з обмеженою відповідальністю"ОС-ДІРЕКТ УКРАЇНА"
пророзірвання договору та стягнення 94 242,00 грн
Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

від позивачаЛевченко С.В. (представник за довіреністю від 01.02.2015)
від відповідачаЛавріненко І.А. (представник за довіреністю від 01.02.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БАУТЄХ-УКРАЇНА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю"ОС-ДІРЕКТ УКРАЇНА" про розірвання з ним договору № СКДМ/31/03/15 про надання ДМ-послуг та виконаних робіт від 31.03.2015 та стягнення 94 242,00 грн заборгованості за ним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/221/16 та призначено розгляд справи на 09.02.2016.

Ухвалою суду від 09.02.2015 відкладено розгляд справи на 23.02.2016.

В судове засідання 23.02.2016 з'явилися представники сторін спору.

Представник позивача підтримав та обґрунтував заявлені вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у у письмових запереченнях.

Оскільки матеріали справи містять достатні докази для всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, позиції сторін з'ясовано, суд вважає за можливе розглянути справу по суті.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БАУТЄХ-УКРАЇНА" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю"ОС-ДІРЕКТ УКРАЇНА" (виконавець) укладено договір № СКДМ/31/03/15 про надання ДМ-послуг та виконаних робіт (далі - договір), за умовами якого виконавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі та додатковими угодами до нього надати замовнику рекламні послуги/виконати роботи, направленні на інформування споживачів про продукцію, з метою сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес стосовно продукції, а також з метою привернення додаткової уваги споживачів до продукції замовника та до самого замовника, стимулювання продажу, збільшення реалізації та збуту продукції замовника, а замовник зобов'язується прийняти надані послуги/роботи та оплатити їх вартість на умовах та у строки, визначені у розділі 3 даного договору та у додаткових угодах до даного договору.

Відповідно до п. 3.1 договору вартість окремих послуг/робіт та порядок оплати визначається у відповідних додаткових угодах до договору.

Усі розрахунки за відповідними додатковими угодами до договору будуть проведені шляхом банківського переказу на поточний рахунок виконавця. Обов'язок з оплати вважається виконаним з моменту списання грошових коштів з поточного рахунку замовника на поточний рахунок виконавця. (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 5.1 договору послуги вважаються наданими, а роботи вважаються виконаними належним чином включно після підписання сторонами двостороннього акту приймання-передачі наданих послуг/виконаних робіт.

Додатковою угодою № 1 від 09.04.2015 до договору сторони з-поміж іншого погодили етапи надання послуг, їх терміни та вартість.

Відповідно до п. 2.2.3 вказаної додаткової угоди замовник здійснює оплату шляхом передоплати за виконання послуг і робіт згідно таблиці 1. По факту виконання кожного етапу робіт виконавець надає замовнику акт приймання-передачі наданих послуг/виконаних робіт.

Платіжним дорученням № 448 від 14.04.2015 підтверджується факт здійснення оплати позивачем першого етапу робіт за договором в редакції додаткової угоди на суму 94 242,00 грн.

Так, додатковою угодою № 1 від 09.04.2015 до договору першим етапом виконання робіт визначено: розробка концепції та механіки проекту; створення бази даних потенційних клієнтів; розробка дизайну рекламних матеріалів (виконано на 30%); проведення первинного телемаркетингу, ціллю якого є уточнення інформації про потенційних клієнтів та надання загальної інформації про товари та послуги замовника; розробка інтернет-сторінки проекту (30%); координаційні роботи. Вартість такого етапу встановлено у розмірі 94 242,00 грн, дата виконання робіт - до 25.05.2015, дата передоплати - до 17.04.2015.

За твердженнями позивача, незважаючи на оплату ним вартості першого етапу робіт, відповідачем визначені договором роботи виконано не було, що і стало підставою для його звернення до суду з цим позовом.

Крім того, у відповідь на претензію позивача про розірвання договору та необхідність повернення сплачених йому коштів відповідач повідомив про надання ним послуг ще у вересні 2015 року та відсутність підстав для розірвання договору.

Вказані твердження відповідач також наводить в обґрунтування своїх заперечень на позов.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У частині 2 цієї ж статті також зазначено, що її положення застосовуються до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору

Відповідно до статі 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частина третя статті 653 ЦК України, частина четверта статті 188 ГК України також зазначає, що договір може бути розірвано або за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду.

При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-75цс13.

Отже, чинне законодавство визначає, що підставою для розірвання договору у судовому порядку може бути доведений належними та допустимими доказами факт невиконання стороною зобов'язань за договором.

Згідно з умовами укладеного між сторонами договору, документом, що підтверджує надання виконавцем послуг за цим договором, є акт приймання - передачі наданих послуг/виконаних робіт, підписаний у двосторонньому порядку по факту виконання кожного етапу робіт.

Поданими доказами підтверджується, а відповідачем не спростовується факт оплати йому позивачем 94 242,00 грн за виконання першого етапу робіт в строк, встановлений додатковою угодою № 1 від 09.04.2015.

Натомість, доказів виконання договірних зобов'язань зі сторони відповідача, зокрема, акта виконаних робіт, матеріали справи не містять. Надані відповідачем докази електронного листування сторін не можуть вважатися судом належними доказами виконання договірних зобов'язань відповідачем в силу умов договору, якими чітко передбачено необхідність укладення та підписання сторонами акта приймання - передачі наданих послуг/виконаних робіт. Інших доказів, зокрема звітів, які за договором також вважаються підтверджуючими документами, та з яких можна встановити надання послуг відповідачем, подано не було також.

Так, оскільки належним доказом виконання умов договору відповідачем є акт приймання - передачі наданих послуг/виконаних робіт, який в матеріали справи не подано, підстави стверджувати про виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань відсутні.

Нормою ст. 907 Цивільного України встановлено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у т.ч. шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Таким чином, загальна норма цивільного законодавства (ст. 907 ЦК України) не визначає підстав для одностороннього розірвання договору, а відсилає до інших норм матеріального права або умов договору для їх визначення.

Суд зазначає, що в п. 9.3 сторони погодили, що дострокове розірвання договору можливе у наступних випадках: (1) у випадках встановлених у даному договорі; (2) у випадках передбачених діючим законодавством України; (3) за обопільною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до даного договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

В розумінні ст. 652 ЦК України, допускається розірвання договорів у разі існування одночасно таких чотирьох умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

З огляду на встановлені обставини невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань за договором, строк виконання яких настав ще 25.05.2015, суд дійшов висновку про наявність умов, з якими законодавство пов'язує можливість розірвання договору, тому позовні вимоги про розірвання договору судом задовольняються.

Відповідно до ч. 1 ст. 906 Цивільного кодексу України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав належним чином своїх договірних зобов'язань, відсутність його вини у такому порушенні доведено не було, то відповідно права на їх оплату відповідач не має, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з нього суми 94 242,00 грн підлягають задоволенню.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, понесені позивачем судові витрати у справі покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

1.Розірвати договір № СКДМ/31/03/15 про надання ДМ-послуг та виконаних робіт, укладений 31.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БАУТЄХ-УКРАЇНА" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОС-ДІРЕКТ УКРАЇНА".

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОС-ДІРЕКТ УКРАЇНА" (04060, м. Київ, вул. Ольжича, б. 27/22, ідентифікаційний код 38726892) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БАУТЄХ-УКРАЇНА" (65125, м. Одеса, вул. Осипова, б. 25, ідентифікаційний код 34380393) 94 242 (дев'яносто чотири тисячі двісті сорок дві) грн. .00 коп. основного боргу та 2 631 (дві тисячі шістсот тридцять одну) грн. 63 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.М. Ярмак

Повне рішення складено: 26.02.2016