ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2016 р. Справа № 907/636/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючий суддя Кузь В.Л.

Суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

При секретарі судового засідання Петрик К.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги від 14.12.15 Товариства з обмеженою відповідальністю Самшит, м. Київ

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.11.15

у справі № 907/636/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Самшит, м. Київ

до відповідача-1- Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, м. Ужгород

до відповідача-2- Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Дочірнє підприємство Самшит ТОВ Самшит, м. Ужгород

про усунення перешкод у користуванні майном, яке є предметом договору користування №19/04-10 від 19.04.10 та про заборону вчиняти будь-які дії по розпорядженню даним майном

за участю представників сторін :

від позивача не зявився;

від відповідача-1 не зявився.

від відповідача-2 ОСОБА_2 - представник (довіреність № 09-32/437 від 10.07.15);

від третьої особи не зявився.

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 907/636/15 розподілено до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Кузь В.Л., судді Орищин Г.В. та судді Данко Л.С.

У звязку з перебуванням судді Данко Л.С. та судді Орищин Г.В. у відпустці 22.12.15 внесено зміни у склад судової колегії по справі № 907/636/15 і сформувано її у наступному складі: головуючий суддя Кузь В.Л., судді Гриців В.М. та Мирутенко О.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.12.15 у справі № 907/636/15 апеляційну скаргу призначено до розгляду на 03.02.16. Разом з апеляційною скаргою позивачем було подано клопотання від 21.12.15 про вжиття заходів до забезпечення позову.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 24.11.15 у справі № 907/636/15 (головуючий суддя Ремецькі О.Ф., суддя Журавчак Л.С. та суддя Івашкович І.В.) відмовлено в позові про усунення перешкод у користуванні майном, яке є предметом договору користування №19/04-10 від 19.04.10, та про заборону вчиняти до 31.12.20 будь-які дії по розпорядженню даним майном.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.11.15 у справі № 907/636/15 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

При цьому, скаржник посилається на те, що судом при прийнятті рішення не було враховано, що порушення прав позивача як власника спірного майна полягає в тому, що в разі вилучення спірного майна, яке перебуває на балансі філії ТОВ «Самшит» та в користуванні готельно-ресторанного комплексу, припиниться функціонування готельно-ресторанного комплексу «Олімп», що повністю паралізує роботу ЗФ ТОВ «Самшит».

Разом з тим, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що в період подання позовної заяви в звязку з кредитним боргом ТОВ «Самшит» перед ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк було передано на публічні прилюдні торги арештоване спірне майном і виник ризик того, що це майно по занижених цінах буде продано в будь-який момент, на підтвердження чого до матеріалів позовної заяви додано акт електронної передачі майна з балансу на баланс, інформацію про продаж майна на електронних торгах, інформацію про проведення електронних торгів від 11.06.15.

Разом з апеляційною скаргою, позивачем було подано клопотання від 21.12.15 про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно належне ТОВ «Самшит» та відображено у Висновку про вартість експерта оцінювача ОСОБА_3 на загальну суму 586 000 грн. та в оборотно-сальдових відомостях, які викладені в прохальній частині клопотання позивача, та до вирішення справи апеляційною інстанцією по суті і набуття у справі рішення суду законної сили, заборонити відповідачу-1, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України і будь-яким фізичним чи юридичним особам вчиняти будь-які дії з цим майном, в саме: вилучати, відчужувати тощо у виконавчому провадженні № 43398656, яке в подальшому поставною від 22.12.14 приєднано до зведеного виконавчого провадження № 46158479, реалізовувати на публічних торгах системи «СЕТАМ» (виконавчі провадження №№ 45892144, 43398656, 47677305).

В обґрунтування поданого клопотання позивач зазначає, що під час дії ухвали Господарського суду Закарпатської області від 12.06.15 у справі № 907/636/15, яка була частково скасована відповідно до постанови Вищого господарського суду від 09.11.15, органом виконання судових рішень було винесено постанови про арешт коштів боржника від 17.09.15 та від 23.10.15 та постанови про поновлення виконавчих проваджень за №№ 45892144, 43398656, 47677305, що буде наслідком реалізації ним на публічних торгах майна, що є предметом спору, та спричинить в свою чергу неможливість виконання рішення суду, а позивачу буде нанесена непоправна шкода.

02 лютого 2016 року відповідачем-2 подано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність поданої апеляційної скарги та подано прохання залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін, зважаючи на його законність та обґрунтованість.

11 лютого 2016 року відповідачем-2 подано суду заперечення від 21.12.15 на клопотання ТОВ «Самшит» про вжиття заходів до забезпечення позову.

16 лютого 2016 року через канцелярію Львівського апеляційного господарського суду (вх. № 01-04/1215/16) представником позивача було подано клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги в звязку з неможливістю забезпечити участь уповноваженого представника в судовому засіданні через зайнятість останнього в іншому судовому засіданні, а також зазначено, що відкладення зумовлено необхідністю отримання та подання доказів.

З огляду на те, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.02.16 розгляд апеляційної скарги відкладався, зокрема і на клопотання апелянта, участь представників сторін обовязковою не визнавалася, в матеріалах справи зібрано достатньо доказів для правильного вирішення справи по суті, суд не вбачає підстав для задоволення поданого клопотання та вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника скаржника.

Колегія суддів, розглянувши клопотання позивача від 21.12.15 про вжиття заходів до забезпечення позову, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 67 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Враховуючи прохальну частину заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, судова колегія зазначає, що, виходячи з позовних вимог у даній справі щодо усунення перешкод в користуванні майном, вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно позивача, яке відображено у висновку про вартість, виготовленого експертом оцінювачем ОСОБА_3, на загальну суму 586 000 грн. та в оборотно-сальдових відомостях, не є заходом, за допомогою якого гарантується виконання рішення у даній справі. Окрім того, такий спосіб забезпечення позову не відповідає нормі ст. 67 ГПК України, яка передбачає , що забезпечення позову шляхом накладення арешту може стосуватись майна, яке належить відповідачу. У поданій заяві заявник просить накласти арешт на майно позивача.

Стосовно заборони відповідачу-1, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України і будь-яким фізичним чи юридичним особам вчиняти будь-які дії з цим майном, суд апеляційної інстанції зазначає наступне:

Постановою Вищого господарського суду від 09.11.15 у даній справі була скасована ухвала Господарського суду Закарпатської області від 12.06.15 в частині задоволення заяви ТОВ "Самшит" про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", Міському відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та будь-яким третім особам вчиняти дії щодо реалізації та/або відчуження у будь-який спосіб, до набрання законної сили судовим рішенням по даній справі, майна, що відображено у висновку про вартість даного майна експерта-оцінювача ОСОБА_4 на загальну суму 586 000 грн. 00 коп. та в оборотно-сальдових відомостях підприємства. В цій частині прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви ТОВ "Самшит" про вжиття заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, суд касаційної інстанції зазначив про те, що відповідно до ч. 3 ст. 11, ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", суд не може заборонити органам державної влади (в тому числі й органам Державної виконавчої служби) та/або органам місцевого самоврядування здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

Крім того, як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22.12.06, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Враховуючи вищенаведене, Львівський апеляційний господарський суд відхиляє заяву позивача від 21.12.15 про вжиття заходів до забезпечення позову та покладає на заявника витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до ч.2 ст. 85 та ч.1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 17.02.16 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, заслухавши в попередніх судових засіданнях пояснення представника відповідача-2, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування чи зміни рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.11.15 у справі № 907/636/15, з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Закарпатської області від 24.09.13 у справі № 907/797/13 частково задоволено позов ПАТ „Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк, м. Київ до ТОВ „Самшит, м. Київ та до ДП „Самшит ТОВ „Самшит, м. Ужгород, стягнуто солідарно з ТОВ „Самшит та ДП „Самшит ТОВ „Самшит на користь ПАТ „Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк суму 2706325 грн. 76 коп., в тому числі 1 900 000 грн. заборгованості по кредиту, 652740 грн.12 коп. відсотків за користування кредитом, 125876 грн. 71 коп. пені за несвоєчасну сплату кредиту та 27708 грн. 93 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків, а також 54126 грн. 52 коп. судового збору.

На примусове виконання зазначеного рішення, що набрало законної сили 01.04.14 відповідно до постанови Львівського апеляційного господарського суду від 01.04.14, 06.05.14 видано наказ.

Надалі, 21.05.14 заступником начальника міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43398656 за вищевказаним наказом.

21 травня 2014 року заступником начальника міського відділу ДВС Ужгородського МУЮ ОСОБА_5 було складено акт опису й арешту майна, згідно з яким було описано та накладено арешт на все майно, що належить ТОВ „Самшит на суму 2706325,76грн. в межах виконавчого провадження № 43398656.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19.05.14 по справі № 907/208/14 присуджено до стягнення солідарно з ТОВ „Самшит та ДП „Самшит ТОВ „Самшит на користь ПАТ „Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк 286 612,35 грн. боргу та 5 732,25 грн. судового збору.

На виконання цього рішення Господарським судом Закарпатської області видано наказ від 25.11.14, який подано на примусове виконання до міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції.

Надалі, 22.12.14 заступником начальника міського відділу ДВС Ужгородського МУЮ ОСОБА_5 було винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 43398656 до зведеного виконавчого провадження № 46158479.

В межах виконавчого провадження було здійснено експертну оцінку майна, на яке накладено арешт, яке згідно висновку про вартість майна, складеного фізичною особою підприємцем ОСОБА_4, складає суму 586 000 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, до ПАТ „Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк, м. Київ про усунення позивачу перешкод у користуванні майном, яке є предметом договору користування № 19/04-10 від 19.04.10 на строк до 31.12.20 та відображеним у висновку про вартість майна, складеного фізичною особою підприємцем ОСОБА_4, та в оборотно-сальдових відомостях Закарпатської філії ТОВ „Самшит, а також про заборону відповідачам у справі вчиняти до 31.12.20 будь-які дії по розпорядженню даним майном.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав про те, що 19.04.10 між ТОВ „Самшит, м. Київ та Закарпатською філією ТОВ „Самшит, м. Ужгород був укладений договір оренди №19/04-10 від 19.04.10, за умовами якого передано в тимчасове користування за плату обєкти нерухомості та майно, загальною площею 3 923 кв.м, що розташовані за адресою: м. Ужгород, вул. Гленца, 4, та яке належить орендодавцю на праві власності, з метою використання його як готельного комплексу, з дати фактичного одержання майна у тимчасове користування до 31.12.20 включно (п.п. 1.1., 1.2. договору).

З врахуванням наведеного, позивач зазначив, що накладення арешту на таке майно та подальша передача даного майна на реалізацію шляхом проведення прилюдних торгів є незаконним, оскільки таке майно перебуває в оренді у позивача і його вилучення призведе до припинення функціонування готельно-ресторанного комплексу „Олімп, повністю паралізує роботу Закарпатської філії ТОВ „Самшит та завдасть йому суттєвих збитків і призведе до банкрутства відповідного субєкту господарювання.

Разом з тим, скаржник вказує про те, що Міський відділ Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції провів опис рухомого майна, яке є річчю, призначеною для обслуговування головної речі готельно-ресторанного комплексу «Олімп», без якого в свою чергу припиниться його функціонування, а також не провів опис іншого рухомого майна (меблів, холодильників, телевізорів). При тому, що як вказує скаржник, на території готельно-ресторанного комплексу знаходиться і інше майно, яке є річчю, яку можна відокремити, наприклад двохповерховий будинок зі зрубу.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження" (Закон). Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення

постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту (ч. ч. 1, 2 ст. 57 Закону). Захист прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні визначається нормами глави 9 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 121-2 ГПК України можуть бути оскаржені в суді неправомірні дії державного виконавця, а не у справі господарського суду, по якій видано виконавчий документ наказ.

Зі змісту зазначеної норми Закону вбачається, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику.

Згідно з ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту.

Згідно зі статтею 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі, тощо. За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов).

Негаторний позов може бути поданий до осіб, які самовільно зайняли нежилі чи жилі приміщення власника або які продовжують їх займати після припинення правової підстави, що раніше давала їм можливість користуватися ними. Умовою задоволення позову про усунення перешкод в користуванні приміщенням є встановлення судом факту протиправності дій відповідача, а захист прав і охоронюваних законом інтересів позивача здійснюються у формі припинення дій, що порушують право, або відновлення становища, яке існувало до порушення права.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Натомість, як правильно встановлено місцевим господарським судом, між сторонами у даній справі відсутній спір щодо права власності на спірне майно. Спірне майно є обєктом арешту в межах виконавчого провадження стосовно виконання рішень Господарського суду Закарпатської області від 24.09.13 у справі № 907/797/13, від 19.05.14 у справі № 907/208/14, які набрали законної сили. Разом з цим, це майно належить саме позивачу в справі, як боржнику в межах цього (цих) виконавчого провадження, незалежно від того, що передано в оренду структурному підрозділу позивача, який немає статусу юридичної особи, оскільки є лише філією товариства.

За таких обставин, подаючи негаторний позов в даній господарській справі про зобов'язання усунути перешкоди в користуванні спірним нерухомим майном, позивач не довів суду протиправності дій відповідачів, не обрав належний визначений законом спосіб захисту своїх прав при здійсненні виконавчого провадження з виконання рішень господарського суду.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що накладення арешту на спірне майно та передача його на реалізацію відповідачами є діями, які спрямовані на виконання судових рішень, які відповідно до ст. 4-5 ГПК України є обовязкові до виконання на всій території України та невиконання яких тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом.

Стосовно заперечень позивача/скаржника проти арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються можливих порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то такі як зазначено вище розглядаються за правилами статті 121-2 ГПК України.

Позовні вимоги в частині заборони Міському відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, ПАТ „Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк, м. Київ до 31.12.20 вчиняти будь-які дії по розпорядженню вищезазначеним майном позивача по своїй суті є формою і засобом забезпечення позову. Як предмет позову такі вимоги не відповідають способам захисту порушеного права, визначених ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, а тому не підлягають задоволенню .

Відтак, рішення суду першої інстанції про відмову в позові є правомірним та таким, що відповідає матеріалам та фактичним обставинам справи.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги за результатами вирішення спору покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу від 14.12.15 Товариства з обмеженою відповідальністю Самшит, м. Київ залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.11.15 у справі № 907/636/15 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 23.02.16.

Головуючий суддя Кузь В.Л.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Мирутенко О.Л.