РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016Справа №910/32801/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція»
до про Житлово - будівельного кооперативу «Вагоноремонтник - 3» стягнення заборгованості у розмірі 161 188 грн. 81 коп.
Представники:

від Позивача: Мохонько О.А. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Житлово - будівельного кооперативу «Вагоноремонтник - 3» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 161 188 грн. 81 коп..

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 02.07.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» (Енергопостачальна організація) та Житлово - будівельним кооперативом «Вагоноремонтник - 3» (Покупець) було укладено Договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №4450095, відповідно до умов якого Енергопостачальна організація зобов'язалась виробляти, систематично поставляти та передавати у власність Покупцю теплову енергію у вигляді гарячої води у період з 01.07.2012 р. по 30.06.2013 р. у кількості 1740,339 Гкал з максимальним тепловим навантаженням 0,805 Гкал/год. Як зазначає Позивач, він належним чином виконує умови вказаного Договору, що підтверджується звітними відомостями за спожите тепло та теплоносій, актами приймання - передавання товарної продукції та рахунками - фактурами за період з 01.11.2013 р. по 01.10.2015 р. на загальну суму в розмірі 665 374 грн. 87 коп., проте Відповідач неналежним чином виконує свої обов»язки по оплаті наданих послуг. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» в розмірі 42 457 грн. 25 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Житлово - будівельного кооперативу «Вагоноремонтник - 3» пеню у розмірі 57 158 грн. 48 коп., 3% річних у розмірі 4 411 грн. 88 коп. та інфляційні у розмірі 63 161 грн. 20 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/32801/15, судове засідання призначено на 19.01.2016 року.

18.01.2016 року через загальний відділ діловодства суд (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 30.12.2015 року та заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить Суд стягнути з Відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 62 493,13 грн., 3% річних у розмірі 4 383,73 грн., пеню у розмірі 56 745,70 грн. та судові витрати.

18.01.2016 року через загальний відділ діловодства суд (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

19.01.2016 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 30.12.2015 року не виконав.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи, а щодо заяви Позивача про зменшення розміру позовних вимог, Суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору, у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.12 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, Суд приймає заяву Позивача до розгляду.

Відповідно до статті 37 Господарського процесуального кодексу України речовими доказами є предмети, що своїми властивостями свідчать про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи викладене, з метою з'ясування фактичних обставин справи, Суд вважає за необхідне зобов'язати:

1) Позивача надати докази на підтвердження виставлення Житлово-будівельному кооперативу "Вагоноремонтник - 3" рахунків-фактур на оплату відповідно до п 6.6 Договору №450095 від 02.07.2012 року.

2) Відповідача надати на підтвердження погашення заборгованості в розмірі 42 457,25 грн. за Договором №450095 від 02.07.2012 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.01.2016 року відкладено розгляд справи на 10.02.2016 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

03.02.2016 року через загальний відділ діловодства суд (канцелярію) від Відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

03.02.2016 року через загальний відділ діловодства суд (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості у розмірі 20 146 грн. 97 коп.

03.02.2016 року через загальний відділ діловодства суд (канцелярію) від Відповідача надійшла заява про зменшення розміру пені на 90% та розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців.

03.02.2016 року через загальний відділ діловодства суд (канцелярію) від Відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені.

09.02.2016 року через загальний відділ діловодства суд (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 10.02.2016 року представник Позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви. Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 28.01.2016 року уповноваженій особі підприємства Відповідача.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Відповідач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Що стосується Клопотання представника Відповідача про відкладення розгляду справи від 09.02.2016 року, Суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статті 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Одночасно, застосовуючи відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Подане Відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника Відповідача в судове засідання, задоволенню не підлягає, оскільки чинне законодавство не обмежує кола осіб, які можуть здійснювати представництво юридичної особи в суді та зважаючи на те, що про дату судового засідання Відповідача було попереджено заздалегідь, а отже, у нього було достатньо часу для того, щоб належним чином підготуватися до судового засідання та визначитись щодо особи, яка представлятиме його інтереси з урахуванням відомостей про те, що певні обставини можуть перешкодити конкретному представнику взяти участь у засіданні суду.

Враховуючи вищевикладене, подане Відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Приймаючи до уваги, що Відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 10 лютого 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

02.07.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» (Енергопостачальна організація) та Житлово - будівельним кооперативом «Вагоноремонтник - 3» (Покупець) було укладено Договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №4450095, відповідно до умов якого Енергопостачальна організація зобов'язалась виробляти, систематично поставляти та передавати у власність Покупцю теплову енергію у вигляді гарячої води у період з 01.07.2012 р. по 30.06.2013 р. у кількості 1740,339 Гкал з максимальним тепловим навантаженням 0,805 Гкал/год.

Відповідно до п. 6.4 Договору всі розрахунки по цьому Договору виконуються на підставі рахунків, які Покупець отримує від Енергопостачальної організації виключно у грошовій формі за винятком випадків, передбачених чинним законодавством України.

Згідно з п.6.5 Договору Покупець щомісяця з 07 по 14 число отримує в Енергопостачальній організації оформлені бланки актів приймання передачі товарної продукції, актів звірки розрахунків за прийняту теплову енергію на початок розрахункового періоду, табуляграми та рахунок - фактуру на оплату теплової енергії з урахуванням недоплати або переплати за попередній періоди, що включають у себе вартість теплової енергії спожитої в попередньому місяці, та суми передоплати за теплову енергію (що визначається Енергопостачальною організацією з урахуванням максимального теплового навантаження визначеного цим договором). По одному примірнику підписаних актів звірки та приймання передачі товарної продукції Покупець повертає в Енергопостачальну організацію не пізніше 15 числа поточного місяця. В разі не підписання або неповернення вчасно акту звіряння цей документ вважається прийнятим в редакції Енергопостачальної організації.

У п.6.6 Договору передбачено, що Покупець самостійно сплачує за прийняту теплову енергію згідно з отриманим рахунком - фактурою не пізніше 25 числа поточного місяця, в тому числі теплову енергію, яка використана субабонентами Покупця.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, Покупець зобов»язаний у 10-денний термін з часу отримання платіжних документів (але не пізніше 25 числа поточного місяця - наступного за завітним, письмово повідомити про це Енергопостачальну організацію та протягом цього строку направити свого представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання відповідного акту. В іншому випадку відмова Покупця сплатити виставлений рахунок Енергопостачальної організації вважатиметься безпідставною. (п.6.8 Договору)

Пунктом 9.2 Договору передбачено, що в разі несплати Покупцем за прийняту теплову енергію у встановлені строки Енергопостачальна організація нараховує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Даний Договір укладений на термін з 01.07.2012 р. по 30.06.2013 р. і вважається подовженим на кожен наступний рік, якщо жодна із Сторін даного Договору не заявить іншій стороні протилежне не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії цього Договору. В частині розрахунків дія договору триває до повного їх завершення. (п.10.1 Договору)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №4450095 від 02.07.2012 року Позивачем була поставлена теплова енергія у вигляді гарячої води, а Відповідачем в свою чергу прийняті надані послуги, що підтверджується звітними відомостями за спожите тепло та теплоносій, особистими картками, Актами приймання - передавання товарної продукції за період листопад 2013 р. - вересень 2015 р., Актами звіряння за період з 30.11.2013 р. по 31.10.2015 р. на загальну суму в розмірі 665 374 грн. 87 коп.

Крім того, на виконання умов Договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №4450095 від 02.07.2012 року Позивачем були виписані рахунки - фактури на оплату за період листопад 2013 р. - вересень 2015 р. на загальну суму в розмірі 665 374 грн. 87 коп.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач неналежним чином виконує свої обов»язки по оплаті наданих послуг. Враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Житлово - будівельного кооперативу «Вагоноремонтник - 3» пеню у розмірі 56 745 грн. 70 коп., 3% річних у розмірі 4 383 грн. 73 коп. та інфляційні у розмірі 62 493 грн. 13 коп. з урахуванням Заяви про зменшення розміру позовних вимог від 18.01.2016 року, яка прийнята Судом до розгляду.

21.12.2015 року Позивачем за вих. №09/юр/660 була надіслана на адресу Відповідача претензія з вимогою сплатити вартість спожитої енергії в розмірі 42 457 грн. 25 коп., яка була погашена у повному обсязі 04.01.2016 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №4450095 від 02.07.2012 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

За приписами ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №4450095 від 02.07.2012 року Позивачем була поставлена теплова енергія у вигляді гарячої води, а Відповідачем в свою чергу прийняті надані послуги, що підтверджується звітними відомостями за спожите тепло та теплоносій, особистими картками, Актами приймання - передавання товарної продукції за період листопад 2013 р. - вересень 2015 р., Актами звіряння за період з 30.11.2013 р. по 31.10.2015 р. на загальну суму в розмірі 665 374 грн. 87 коп.

Крім того, на виконання умов Договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №4450095 від 02.07.2012 року Позивачем були виписані рахунки - фактури на оплату за період листопад 2013 р. - вересень 2015 р. на загальну суму в розмірі 665 374 грн. 87 коп.

Згідно з п.6.5 Договору Покупець щомісяця з 07 по 14 число отримує в Енергопостачальній організації оформлені бланки актів приймання передачі товарної продукції, актів звірки розрахунків за прийняту теплову енергію на початок розрахункового періоду, табуляграми та рахунок - фактуру на оплату теплової енергії з урахуванням недоплати або переплати за попередній періоди, що включають у себе вартість теплової енергії спожитої в попередньому місяці, та суми передоплати за теплову енергію (що визначається Енергопостачальною організацією з урахуванням максимального теплового навантаження визначеного цим договором). По одному примірнику підписаних актів звірки та приймання передачі товарної продукції Покупець повертає в Енергопостачальну організацію не пізніше 15 числа поточного місяця. В разі не підписання або неповернення вчасно акту звіряння цей документ вважається прийнятим в редакції Енергопостачальної організації.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, Покупець зобов»язаний у 10-денний термін з часу отримання платіжних документів (але не пізніше 25 числа поточного місяця - наступного за завітним, письмово повідомити про це Енергопостачальну організацію та протягом цього строку направити свого представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання відповідного акту. В іншому випадку відмова Покупця сплатити виставлений рахунок Енергопостачальної організації вважатиметься безпідставною. (п.6.8 Договору)

Враховуючи положення умов спірного Договору, Суд приходить до висновку, що Відповідачем були прийняті надані Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» послуги з поставки теплової енергії у вигляді гарячої води без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, оскільки останнім не надано Суду доказів обґрунтованої відмови від підписання або повернення оформлених Енергопостачальною організацією Актів приймання-передавання теплової енергії за попередній місяць та звіряння розрахунків за спожиту теплову енергію на початок поточного розрахункового періоду.

Судом встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням Житлово - будівельним кооперативом «Вагоноремонтник - 3» своїх зобов'язань за Договором на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №4450095 від 02.07.2012 року, у останнього утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» у період з 01.11.2013 р .по 01.10.2015 р. у розмірі 42 457 грн. 25 коп., яка була погашена у повному обсязі 04.01.2016 року, що підтверджується платіжними дорученнями №145 від 25.12.2015 р. на суму 10 000 грн. 00 коп., 3146 від 25.12.2015 р. на суму 10 146 грн. 97 коп., №1 від 04.01.2016 р. на суму 22 310 грн. 28 коп., яка була сплачена останнім після порушення провадження у справі №910/32801/15, що підтверджується виписками по рахунку Позивача.

При зверненні до суду з урахуванням Заяви про зменшення розміру позовних вимог від 18.01.2016 року, яка прийнята Судом до розгляду, Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 26.11.2013 р. по 28.12.2015 р. у розмірі 4 383 грн. 73 коп. та інфляційні у розмірі 62 493 грн. 13 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачами оплати наданих послуг за Договором на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №4450095 від 02.07.2012 року за загальний період прострочки з 26.11.2013 р. по 28.12.2015 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі та до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 3% річних у розмірі 4 383 грн. 73 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачами грошового зобов'язання за загальний період прострочки з 26.11.2013 року по 28.12.2015 року.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних за період з 26.11.2013 року по 28.12.2015 року у розмірі 62 493 грн. 13 коп. підлягають задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості виходити самостійно за межі заявлених позовних вимог.

Також з урахуванням Заяви про зменшення розміру позовних вимог від 18.01.2016 року, яка прийнята Судом до розгляду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 26.08.2014 р. по 28.12.2015 р. у розмірі 56 745 грн. 70 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 9.2 Договору передбачено, що в разі несплати Покупцем за прийняту теплову енергію у встановлені строки Енергопостачальна організація нараховує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

03.02.2016 року Відповідачем надано до суду заяву про застосування спеціального строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року)

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 29.12.2015 р. (згідно з вхідним штампом канцелярії суду), а тому до вимог про стягнення пені за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 26.08.2014 року по 28.12.2014 року слід застосувати спеціальні строки позовної давності за заявою Відповідача.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання за загальний період з 29.12.2014 року по 28.12.2015 року вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв»язку з невірним розрахунком Позивача. Так, при здійсненні розрахунку пені за зобов'язаннями вересня 2014 року - січня 2015 року Позивачем не були враховані приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, за якими нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Крім того, Позивачем не враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня лише в розмірі 36 259 грн. 99 коп. за загальний період прострочки виконання Відповідачами договірного грошового зобов'язання з 29.12.2014 р. по 28.12.2015 р.

Що стосується Клопотання Відповідача про зменшення розміру пені на 90% на підставі п.3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, Суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами статті 233 Господарського кодексу України, якщо штрафні санкції, що підлягають сплаті дуже великі у порівнянні зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). (п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 року)

Суд, з огляду на матеріали справи, з урахуванням інтересів обох сторін, наявності заперечень Позивача про задоволення клопотання Відповідача про зменшення пені, причин невиконання Відповідачем своїх зобов»язань за Договором, наслідків порушення зобов'язання, вжиття останнім всіх заходів до виконання зобов'язання, прийшов до висновку відсутність існування виняткових обставин для можливості застування п. 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, а тому клопотання Житлово - будівельного кооперативу «Вагоноремонтник - 3» про зменшення розміру пені на 90% не підлягає задоволенню.

Щодо Клопотання Житлово - будівельного кооперативу «Вагоноремонтник - 3» про розстрочку виконання рішення суду протягом 12 місяців шляхом сплати щомісячних платежів рівними частками, яка вмотивована тим, що Відповідач повністю виконав свої зобов'язання по сплаті суми основного боргу, проте на сьогоднішній день не зможе виконати прийняте судом рішення, оскільки знаходиться в скрутному фінансовому становищі у зв'язку з несплатою населенням оплати за комунальні послуги, Суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Розстрочка означає виконання рішення, частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом в часі. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пункт 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 р.).

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання. Тобто, суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Однак, Суд зазначає, що Житлово - будівельним кооперативом «Вагоноремонтник - 3» не доведено наявність обставин, з якими пов'язана можливість розстрочки виконання рішення. Крім того, належних та допустимих доказів того, що у разі розстрочки виконання рішення суду протягом 12 місяців заборгованість Відповідачем буде погашена суду також не надано.

Суд також звертає увагу на те, що пунктом 9 частини 3 статті 129 Конституції України закріплено принцип обов'язковості рішень суду.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що Клопотання Житлово - будівельного кооперативу «Вагоноремонтник - 3» про розстрочку виконання рішення суду протягом 12 місяців шляхом сплати щомісячних платежів рівними частками також задоволенню не підлягає.

Таким чином, з Житлово - будівельного кооперативу «Вагоноремонтник - 3» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» підлягає стягненню 3% річних в розмірі 4 383 грн. 73 коп., інфляційні у розмірі 62 493 грн. 13 коп. та пеня у розмірі 36 259 грн. 99 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Житлово - будівельного кооперативу «Вагоноремонтник - 3» (02121, м.Київ, ПР-Т БАЖАНА, будинок 9-Ж, Ідентифікаційний код юридичної особи 2286956) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» (01011, м.Київ, ВУЛИЦЯ ПАНАСА МИРНОГО, будинок 28, офіс 20, Ідентифікаційний код юридичної особи 37739041) 3% річних у розмірі 4 383 (чотири тисячі триста вісімдесят три) грн. 73 (сімдесят три) коп., інфляційні у розмірі 62 493 (шістдесят дві тисячі чотириста дев'яносто три) грн. 13 (тринадцять) коп., пеню у розмірі 36 259 (тридцять шість тисяч двісті п'ятдесят дев'ять) грн. 99 (дев'яносто дев'ять) коп. та судовий збір у розмірі 1 547 (одна тисяча п'ятсот сорок сім) грн. 05 (п'ять) коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 12 лютого 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин