КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"24" лютого 2016 р. Справа №925/1032/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Верховця А.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрополь Україна" на ухвалу господарського суду Черкаської області від 16.01.2015 року

у справі № 925/1032/14 (суддя Чевгуз О.В.)

за заявою Публічного акціонерного товариства "Дочірній Банк Сбербанку Росії"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Інтерсетан"

про порушення провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 16.01.2015 у справі № 925/1032/14, серед іншого, визнано вимоги кредиторів, які підлягають до задоволення у першу чергу: ПАТ "Дочірній Банк Сбербанку Росії" на суму 26 954,00 грн., ВАТ "Золотоношам'ясо" на суму 1 218,00 грн.; у третю чергу: ДПІ у м. Черкасах ГУ Міндоходів у Черкаській області на суму 226,77 грн.; у четверту чергу: ПАТ "Дочірній Банк Сбербанку Росії" на суму 23 222 643,94 грн.; ВАТ "Золотоношам'ясо" на суму 32 807 138,88 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ "Агрополь Україна" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та передати матеріли справи до місцевого суду для продовження розгляду по суті.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу ТОВ "Агрополь Україна" у справі № 925/1032/14 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Сотнікова С.В.

Розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "Агрополь Україна" та додані до неї документи, апеляційний суд встановив, що в прийнятті апеляційної скарги має бути відмовлено з огляду на наступне.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, Господарський процесуальний кодекс України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Між тим, згідно з ч. 6 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі про банкрутство.

Відтак, в силу особливостей справи про банкрутство (ст. 4-1 ГПК України), коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство, діючим законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Згідно зі статтею 1 Закону про банкрутство учасники у справі про банкрутство - сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство; сторони у справі про банкрутство - кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут).

Крім того, цією ж статтею Закону про банкрутство визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

При цьому, колегія суддів зауважує, що зазначений перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство названа стаття відносить також інших осіб, які у випадках, передбачених Законом про банкрутство, беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Необхідно зазначити, що особа, яка має грошові вимоги до боржника, набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство, а саме кредитора, лише після заявлення у встановленому порядку грошових вимог до боржника. Тільки після цього така особа має процесуальне право на оскарження процесуальних документів у справі про банкрутство.

Набуття статусу кредитора законодавець пов'язує з наявністю у особи (як фізичної так юридичної) грошових вимог до боржника, а припинення статусу кредитора пов'язано з погашенням (припиненням) таких грошових вимог.

Стаття 23 Закону про банкрутство встановлює порядок пред'явлення кредиторами своїх вимог до боржника, який включає також подання до господарського суду письмових заяв із вимогами до боржника, а також документів, що їх підтверджують.

В матеріалах справи відсутні докази звернення ТОВ "Агрополь Україна" з заявою з грошовими вимогами до боржника в установленому законом порядку.

Колегією суддів встановлено, що скаржник не включений до реєстру вимог кредиторів, затвердженого оскаржуваною ухвалою.

В поданій апеляційній скарзі скаржник жодним чином не посилається на наявність у боржника заборгованості, розмір таких претензій (суму вимог), характер вимог (майнові або грошові), відповідно, будь-яких майнових (грошових) претензій до боржника у скаржника. Окрім цього, в скарзі відсутнє посилання на будь-які докази, з їх наданням, що підтверджують такі вимоги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ТОВ "Агрополь Україна" статусу кредитора у справі не набуло та не є учасником справи про банкрутство, оскільки не звернулося з грошовими вимогами до боржника в установленому законом порядку.

Крім того, апелянтом також не доведено належними та допустимими доказами, що оскаржуваною ухвалою суд вирішив питання щодо прав та обов'язків ТОВ "Агрополь Україна".

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 15 „Про судову практику в справах про банкрутство" юридичні та фізичні особи, акціонери, учасники господарських товариств, що не мають статусу сторони чи учасника у справі про банкрутство, не мають права на оскарження судових рішень у справі про банкрутство, а помилково порушене апеляційне і касаційне провадження підлягають припиненню в порядку, передбаченому статтею 80 ГПК на підставі статей 91 та 107 ГПК як такі, що не підлягають вирішенню в господарських судах.

Згідно із ч. 5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" якщо апеляційну скаргу подано особою, яка не має права її подавати, або на процесуальний документ, який не ухвалювався та відсутній у справі то відповідні обставини виключають перегляд судових актів суду першої інстанції апеляційним господарським судом. У таких випадках останній повинен відмовити у прийнятті апеляційної скарги і винести з цього приводу відповідну ухвалу: щодо апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції - з посиланням на статті 97, 98 ГПК, а щодо апеляційних скарг на ухвали суду - на статті 91, 98 і 106 ГПК.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що оскільки скаржник не має статусу сторони чи учасника у справі № 925/1032/14 про банкрутство ТОВ "ВКФ "Інтерсетан", то відповідно він не наділений процесуальний правом на оскарження ухвали господарського суду Черкаської області від 16.01.2015 року, а відтак у прийнятті апеляційної скарги ТОВ "Агрополь Україна" на ухвалу господарського суду Черкаської області від 16.01.2015 року необхідно відмовити.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з апеляційної скарги, апелянт оскаржує ухвалу попереднього засідання господарського суду Черкаської області від 16.01.2015 року в частині, що стосується заборгованості по заробітній платі працівникам боржника та заборгованості внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, аліментів.

В той же час, зазначена ухвала в даній справі вже була предметом оскарження в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Інтерсетан". За наслідками розгляду апеляційної скарги Київським апеляційним господарським судом 18.02.2015 року прийнято постанову, якою ухвалу господарського суду Черкаської області від 16.01.2015 у справі № 925/1032/14 залишено без змін у повному обсязі, в тому числі і в частині, що наразі оскаржується ТОВ "Агрополь Україна". Постановою Вищого господарського суду України від 16.04.2015 року названі судові акти залишено без змін.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 17.05.2011 року, з метою забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про перегляд судових рішень в апеляційному порядку, роз'яснено, що, якщо апеляційну скаргу подано, зокрема на рішення чи ухвалу місцевого господарського суду, яку вже було переглянуто в апеляційному (касаційному) порядку, то відповідні обставини виключають перегляд судових актів суду першої інстанції апеляційним господарським судом. У таких випадках останній повинен відмовити у прийнятті апеляційної скарги і винести з цього приводу відповідну ухвалу: щодо апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції - з посиланням на ст.ст. 97, 98 ГПК України, а щодо апеляційних скарг на ухвали суду - на ст.ст. 91, 98 і 106 ГПК України.

Отже, винесена у справі судова ухвала, яка переглядалась судом апеляційної та касаційної інстанції, не може бути повторно переглянута цим судом за правилами розділу XII ГПК України, що в свою чергу також є підставою для відмови у прийнятті апеляційної скарги ТОВ "Агрополь Україна".

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями, 86, 91, 98, 106 Господарського процесуального кодексу України, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у прийнятті апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрополь Україна" на ухвалу господарського суду Черкаської області від 16.01.2015 року у справі № 925/1032/14.

2. Копію ухвали направити учасникам провадження у справі.

3. Матеріали справи № 925/1032/14 повернути до господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.В. Сотніков

А.А. Верховець