ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.02.2016 Справа № 905/3279/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Осадчої А.М.

при секретарі судового засідання Сотір Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Придніпровська залізниця" м.Дніпропетровськ

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» с.Вовчанка Донецька область

про стягнення штрафу в сумі 52190,00грн.

за зустрічним позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» с.Вовчанка Донецька область

до Державного підприємства "Придніпровська залізниця" м.Дніпропетровськ

про відшкодування вартості вантажу в сумі 8489,69грн.

за участю представників сторін:

від ПАТ "Укрзалізниця": ОСОБА_2 - довіреність від 10.12.2015 року

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

26.11.2015року позивач, Державне підприємство "Придніпровська залізниця" м.Дніпропетровськ в особі відокремленого структурного підрозділу «Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень» (далі ДП «Придніпровська залізниця»), звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» с.Вовчанка Донецька область (далі - ТОВ «ЦЗФ «Курахівська») про стягнення штрафу у розмірі 52190,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у травні 2015року зі станції Курахівка ДП «Донецька залізниця» відповідач згідно накладної №51747061 у вагоні №60029360 відправив вантаж вугілля камяне на станцію Добротвір ДП «Львівська залізниця». На станції Нижньодніпровськ вузол ДП «Придніпровська залізниця» залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу у вищезазначеному вагоні не відповідає масі вказаній відправником у накладній, у зв'язку з чим позивачем нарахований штраф у розмірі 52190,00грн., який він просить стягнути з відповідача.

Заявлені позовні вимоги позивач нормативно обґрунтовує статтею 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статтями 3,10 Закону України «Про залізничний транспорт», статтями 2, 5, 6, 23, 24, 37, 52, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, статтями 1, 2, 61, 64, 82 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

На підтвердження зазначених у позові обставин ДП «Придніпровська залізниця» надало суду належним чином засвідчені копії залізничних накладних №51747061, №46469888, комерційного акту РА №008922/298 від 27.05.2015року, акту загальної форми №1143 від 27.05.2015року, технічного паспорту на ваги №14,виписки з книги обліку контрольних зважувань.

Ухвалою від 02.12.2015року господарський суд Донецької області прийняв позовну заяву до розгляду та порушив провадження у справі №905/3279/15.

У відзиві на позовну заяву ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними доказами факту внесення недостовірних відомостей у залізничну накладну, оскільки навантаження вугілля в автоматизованому режимі здійснюється за допомогою тензометричних ваг, належним чином засвідчена копія паспорту на які залучена до відзиву в якості доказу, вантаж до перевезення прийнятий без зауважень та відсутності комерційної несправності, а на шляху прямування утворилась недостача вантажу, що спричинило зменшення його ваги.

15.12.2015року ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» звернулось до господарського суду Донецької області з зустрічним позовом у справі №905/3279/15 до ДП «Придніпровська залізниця» про відшкодування вартості недостачі вантажу у розмірі 8489,69грн.

Зустрічний позов мотивований тим, що на шляху направлення вантажу за залізничною накладною №51747061 з невідомих причин відчеплений від основної групової відправки вагон №60029360, складена досилочна накладна №46469888, обставини та умови відчеплення вагону не зазначені ДП «Придніпровська залізниця», комерційним актом РА №008922/298 від 27.05.2015року встановлена недостача маси вантажу, яка, на думку ТОВ «ЦЗФ «Курахівська», утворилась під час перевезення внаслідок розкрадання вантажу з рухомого складу. Зокрема, позивач за зустрічним позовом вказує, що відсутні докази, яким чином відчеплений вагон зберігався та транспортувався. Вартість втраченого вантажу розрахована виходячи з вартості 1т вугільної продукції з урахуванням норми природної втрати, що складає 2% від його маси, та дорівнює 8489,69грн.

В якості правового обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог зазначено норми ст.ст. 909,920,924 ЦК України, ст.ст.307,314 ГК України, ст.ст. 23,26 Закону України «Про залізничний транспорт» , ст.113,ч.2 ст.114, ст.ст. 115,129,130,133 Статуту залізниць України, п.27 Правил видачі вантажів, ст.ст. 49,82-84,85 ГПК України.

Ухвалою від 24.12.2015року суд заяву ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» про відстрочення сплати судового збору до прийняття рішення у справі задовольнив, прийняв зустрічний позов ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» для спільного розгляду з первісним у справі №905/3279/15.

У відзиві на зустрічну позовну заяву, який наданий суду 02.02.2016року, відповідач за зустрічним позовом заперечує проти задоволення його вимог виходячи з наступного: спірний вагон було відчеплено для здійснення перевірки відомостей про вантаж під час перевезення, що відповідає до ст.24 Статуту залізниць; докази на підтвердження втрати або розкрадання вантажу відсутні; згідно ст.130 Статуту залізниць право на предявлення до залізниці претензій та позовів про стягнення недостачі вантажу має лише одержувач вантажу, відповідно до ст.131 Статуту - претензії вантажовідправників щодо штрафів заявляються залізниці відправлення, а вантажоодержувачів - залізниці призначення, тому позивач за зустрічним позовом не має право на подання зустрічного позову.

Позивачем за первісним позовом в якості додатків до відзиву на зустрічну позовну заяву надано суду належним чином засвідчені копії акту загальної форми №2685т про відчеплення спірного вагону на ваги, залізничних накладних №51747061, №46469888 зі штампами станції призначення.

Крім того, у згадуваному відзиві наведено розрахунок провізної плати за вагон №60029360 відповідно до Схеми 1 Збірника тарифів(Тарифне керівництво №1), за яким провізна плата розрахована в сумі 10438,00грн.

Відповідач за зустрічним позовом також звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності до зустрічних позовних вимог, вважає його пропущеним.

Публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця" Регіональної філії "Придніпровська залізниця" в особі структурного підрозділу "Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень", м. Дніпропетровськ (далі - ПАТ "Укрзалізниця") звернулось до господарського суду Донецької області з клопотання про заміну сторони, в якому представник Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" просить замінити Державне підприємство "Придніпровська залізниця" його правонаступником - Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та залучити до участі у справі правонаступника.

Представником позивача за первісним позовом заявлено клопотання про стягнення з відповідача в якості судових витрат повязаних з явкою представника позивача у судове засідання в сумі 671,00грн.

Відповідач за первісним звернувся до суду з клопотанням про зменшення штрафу до 10438,00грн., що складає розмір однієї провізної плати, на підставі ст. 83 ГПК України внаслідок скрутного фінансового стану підприємства, на підтвердження чого надає належним чином засвідчені копії звіту про фінансові результати, балансу, довідки про стан кредиторської заборгованості.

18.01.2016року відповідач за первісним позовом також звернувся до суду клопотанням про відкладення розгляду справи та продовження строків її розгляду.

Ухвалою від 18.01.2016року розгляд справи відкладено, питання щодо доцільності продовження строків розгляду справи судом не вирішувалось.

Представник ПАТ "Укрзалізниця" в судове засідання 02.02.2016року зявився, підтримав заявлені позовні вимоги, заперечив проти задоволення зустрічних позовних вимог в звязку з їх недоведеністю, просив застосувати строк позовної давності щодо зустрічних позовних вимог, заперечив проти клопотання відповідача про зменшення суми штрафу.

Представник відповідача у судове засідання 02.02.2016року, як і у попередні судові засідання, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції на адресу місцезнаходження підприємства, зазначену у ЄДРПОУ. Факт отримання кореспонденції підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд визнає, що неявка представника відповідача за первісним позовом не перешкоджає вирішенню спору по суті за наявними у справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

Відповідно до положень статті 811 ГПК України судом складено протокол, який долучено до матеріалів справи. З клопотаннями щодо фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів сторони до суду не зверталися.

Розглянувши клопотання про заміну сторони її правонаступником суд виходить з наступного.

Положеннями ст. 25 ГПК України встановлено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу.

Згідно з п. 1.4., постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 року, приписом статті 25 ГПК України у разі, зокрема, реорганізації суб'єкта господарювання у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі його правонаступника.

Кабінет Міністрів України Постановою № 200 від 25.06.2014 р. Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця постановив утворити Публічне акціонерне товариство Українська залізниця, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

Відповідно до ч. 6, ст. 2 Закону України Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, Публічне акціонерного товариства "Українська залізниця" є правонаступником усіх прав і обовязків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Статтями 1, 2 Статуту Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735 зазначено, що ПАТ "Укрзалізниця" є юридичною особою що утворене відповідно до Закону України Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, постанови Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 року Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця.

З огляду на викладене, господарський суд приходить до висновку, що всі права та обов'язки Державного підприємства "Придніпровська залізниця", як позивача у даній справі, перейшли до його правонаступника - ПАТ Укрзалізниця в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Відтак клопотання позивача про здійснення правонаступництва у даній справі підлягає задоволенню.

Розглянувши клопотання про продовження строків розгляду справи суд не вбачає правових підстав для його задоволення.

Згідно приписів ст.69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Застосовуючи положення ГПК України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи господарський суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Суд вважає, що даний спір має бути розглянутий у строк встановлений у ч.1 ст. 69 ГПК України, підстави для його продовження відсутні.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне.

Як встановлено ч.3 ст. 909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно ч.5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Як зазначено в ст.6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи -одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

26.05.2015року зі станції Кураховка ДП «Донецька залізниця» ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» (вантажовідправник) відправило Добротворській ТЕС (вантажоодержувач) на станцію Добротвір ДП « Львівська залізниця» згідно накладної №51747061 у вагоні №60029360 вантаж вугілля камяне, спосіб завантаження навалом.

При оформленні залізничної накладної №51747061 у вагоні №60029360 відповідачем вказано масу вантажу: нетто 68900кг. Як свідчить розділ 26 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена відправником на 150 тонних вагонних вагах. Вантаж промарковано двома продольними бороздами, навантаження вище рівня бортів.

Правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника ОСОБА_3

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

На станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень, доказів на підтвердження протилежного суду не надано.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

За приписами ч.1 ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Пунктом а) ч. 2 ст. 129 Статуту встановлено, що для засвідчення невідповідності маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

На попутній станції Нижньодніпровськ-вузол ДП «Придніпровська залізниця» проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вагоні №60029360 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, про що було складено акти загальної форми №2685т, №1143/ваги від 27.05.2015року, згідно яких вагон було відчеплено та зважено на вагонних вагах (150тон) електронних тензометричних вагах, за наслідками переважування встановлено: за накладною значиться вантаж вага нетто 68900кг, тара - 23600кг, фактично: брутто 86100кг, тара с - 23600кг, нетто-62500кг, що менше даних вказаних у документі на 6400кг.

На підставі актів загальної форми, що вказані вище, за наслідками контрольної перевірки станцією Нижньодніпровськ-вузол ДП «Придніпровська залізниця» 27.05.2015року складений комерційний акт №008922/298(форма ГУ-22), у якому зафіксовано, що залізничний вагон №60029360 прибув на станцію Нижньодніпровськ-вузол у технічно справному стані. Протікання вантажа немає. Завантаження вагона за документом вище рівня бортів, фактично навантаження трапецевидне на рівні бортів, марковано двома продольними бороздами з застосуванням катку. Поглиблень немає, маркування не порушене. У вагоні відсутні торцеві двері, розвантажувальні люки у вагонах з обох сторін закриті, укручені. Актом підтверджено, що фактично вага наступна: брутто 86100кг, тара по документу - 23600кг, нетто-62500кг, що менше даних вказаних у документі на 6400кг. Переважування здійснювалось на електронно-тензометричних вагах станції Нижньодніпровськ-вузол, повірка яких проведена 15.10.2014року.

Згідно технічного паспорту ваг №14 станції Нижньодніпровськ-вузол ДП «Придніпровська залізниця», якими було здійснено переважування, дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію 26.12.2012року, міжпровірочний інтервал ЗВВТ становить 12 місяців, інтервал між оглядами-перевірками - 6 місяців, відміткою у паспорті підтверджено, що остання державна повірка ваг здійснена 15.10.2014року.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002р. N 334, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акту можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Суд встановив, що комерційний акт №008922/298 від 27.05.2015року підписаний належними особами у відповідності до п. 10 Правил складання актів.

Наведений акт за своєю формою та змістом відповідає положенням Статуту залізниць України і Правилам складання актів ( стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 року № 334, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 8 липня 2002 р. за № 567/6855, та є належним та допустимим доказом у справі.

Порядок оформлення відчеплення вагону від групової накладної та його досилання на станцію призначення до основної накладної врегульовано пунктом 6.9 Правил оформлення перевізних документів (в редакції наказу Міністерства інфраструктури від 08.06.2011 № 138), яким встановлено, що у перевізному документі на маршрут або групу вагонів робиться відмітка про відчеплення вагона із зазначенням номерів акта загальної форми та досильного перевізного документа.

У досильному перевізному документі у графі 20 "Найменування вантажу" робиться відмітка: "Досилається до основної відправки ____________ (вказуються станція відправлення і станція призначення) N ___", а також вказуються найменування (прізвище, ім'я та по батькові) одержувача та його поштова адреса.

У перевізному документі на маршрут або групу вагонів робиться відмітка про відчеплення вагона із зазначенням номерів акта загальної форми та досильного перевізного документа.

Відомості про відчеплений вагон викреслюються з відомості вагонів. Відмітка про відчеплення вагона засвідчується станцією відчеплення вагонів.

Пунктом 6.10 цих Правил встановлено, що станція призначення, видаючи вантаж, складає комерційний акт про відсутність відчепленого вагона із зазначенням номера досильного перевізного документа, за яким його буде дослано. Комерційний акт видається одержувачу, який повертає його на станцію після одержання досланого вантажу.

За досилочною залізничною накладною №46469888 від 27.05.2015року вагон №60029360 направлено на станцію призначення, де 01.06.2015року отримано вантажоодержувачем.

Про факт відчеплення вагону для переважування, складання комерційного акту, прибуття вантажу згідно досилочної накладної, видачу вантажу згідно комерційного акту містяться належні відмітки у відповідних графах залізничних накладних №51747061, №46469888 зі штампами станції призначення, належним чином засвідчені копії яких додані позивачем до відзиву на зустрічну позовну заяву.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем за первісним позовом дотримано вимоги наведених пунктів 6.9, 6.10 Правил оформлення перевізних документів.

Вказане спростовує твердження відповідача за первісним позовом щодо відсутності вказаних даних у відповідних накладних.

Відповідно до п. 12 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. N 334, якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі "Є" комерційного акта попутної станції вносить відмітку такого змісту: "Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено". Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у пункті 10 цих Правил. Цей акт видається одержувачу на його вимогу, а копія його залишається на станції. Новий акт у цьому разі не складається.

При невідповідності відомостей, указаних в акті попутної станції, фактичним даним, що виявились під час перевірки вантажу, багажу або вантажобагажу, складається новий комерційний акт.

На станції призначення був заповнений розділі "Е" комерційного акта №008922/298 від 27.05.2015року, відповідно до якого під час видачі вантажу різниці проти даного акту не виявлено. Вказаний розділ засвідчений штемпелем станції призначення та підписами уповноважених осіб, тим самим підтверджує факт правильності вказаних у ньому відомостей.

Відповідно до ч.1 ст. 909 ЦК України та ч. 1 ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч.2 ст. 908 ЦК України та ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Правилами перевезень вантажів, а саме п.1.1. розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за № 863/5084, а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п. 2.1 та п. 2.2, графи "Маса вантажу, визначена відправником, кг" та "Спосіб визначення маси" заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно ст. 37 Статуту та п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000. за № 861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

Так, правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно ч. 1 ст.129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Для засвідчення обставини невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах законодавцем у ст.129 Статуту визначено складання комерційного акту.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем за первісним позовом) у накладній, засвідчено належним та допустимим доказом - комерційним актом №008922/298 від 27.05.2015року, який є підставою для покладання відповідальності на відправника, передбаченої ст.122 Статуту.

Відповідно до накладної №№51747061 вантаж завантажено у вагони відправником, вантаж маркований вапном двома подовженими бороздами по довжині вагону, на станції відправлення залізницею будь-яких зауважень до стану вантажу та вагонів не було.

Як вбачається з даних комерційного акту, спірний вантаж прибув у завантаженому засобами відправника вагоні, поглиблень вантажу не виявлено, маркування не порушене, переважування здійснювалось на вагах, які повірені належним чином.

Сторонами не надано жодних доказів, які б свідчили про намагання оскаржити відомості викладені у комерційному акті. Наразі, вантажоотримувач прийняв спірний вантаж з комерційним актом без будь-яких заперечень.

Належні докази на підтвердження того, що кількість вантажу зменшилась в процесі перевезення внаслідок його розкрадання з вини залізниці, яка належним чином не забезпечила збереження вантажу на шляху слідування, суду не надані.

Викладені обставини підтверджують факт неправильного зазначення маси вантажу вантажовідправником в накладній.

Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. за №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 №863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно із ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. Відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України штраф підлягає стягненню у п'ятикратному розмірі плати за користування вагонами.

При застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Провізна плата за перевезення вантажу у спірному вагоні складає 10438,00грн., що виходить з розрахунку провізної плати відповідно до Схеми і Збірника тарифів (Тарифне керівництво №1) та зазначена у залізничній накладній п. 42,розрахунок наведено у відзиві на зустрічну позовну заяву, відповідно заявлений штраф до стягнення у розмірі 52190,00грн. у п'ятикратному розмірі вказаної плати.

Судом встановлено, що розрахунок суми штрафу є арифметично вірним, та відповідає ст.ст. 118, 122 Статут залізниць України.

Відповідно до ч.1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки саме відповідач, як вантажовідправник, визначає масу вантажу, заповнює і підписує накладну, яка є основним перевізним документом, який надається залізниці відправником разом з вантажем, і є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, а згідно статті 24 Статуту саме вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній, то вимоги позивача до відповідача є обґрунтованими.

Щодо вимог зустрічної позовної заяви про стягнення відшкодування вартості недостачі вантажу у розмірі 8489,69грн., яка виникла з вини залізниці суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.131 Статуту та абз.2 п.1 Правил заявлення та розгляду претензій (ст.ст.130-137 Статуту) претензії про відшкодування збитків за втрату, псування та пошкодження вантажу заявляються залізниці призначення вантажу.

Згідно з графою 10 залізничної накладної №51747061 станцією призначення є станція Добротвір ДП „Львівська залізниця", відповідно залізницею призначення є ДП „Львівська залізниця".

Право на предявлення до залізниці претензії та позову у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач вантажу (ст.130 Статуту залізниць України).

Згідно графи 4 залізничної накладної №51747061 вантажоодержувачем є Добротвірська ТЕС.

Відповідно до положень ст.133 Статуту залізниць України та п.2 Правил заявлення та розгляду претензій, передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Позивачем за зустрічним позовом не доведено, що передачі такого вантажоодержувачем вантажовідправнику шляхом нанесення переуступного підпису на документі залізничній накладній.

За наслідком відсутності такого передаточного підпису, ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» не доведено право на звернення з позовом про стягнення відшкодування вартості недостачі вантажу.

Пленум Вищого господарського суду України в пункті 2.2 постанови № 10 від 29 травня 2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» розяснив, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Приймаючи до уваги відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог з підстав, які зазначені вище, строк позовної давності до вимог зустрічного позову за заявою ПАТ «Українська залізниця» про його застосування не застосовується.

Щодо клопотання відповідача за первісним позовом про зменшення штрафу до 10438,00грн., що складає розмір однієї провізної плати, на підставі ст. 83 ГПК України внаслідок скрутного фінансового стану підприємства, суд зазначає наступне.

Пункт 3 статті 83 ГПК України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз застосування ст. 83 ГПК України свідчить про те, що зменшувати розмір штрафу є виключно правом суду, а обставини для застосування вказаної норми є оціночними.

Частина 3 ст. 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступень виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В обґрунтування клопотання відповідач за первісним позовом посилається на ті обставини, що ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» знаходиться на лінії розмежування з територією, яка тимчасово не контролюється українською владою, внаслідок чого у товариства виникли додаткові ризики ведення господарсько-фінансової діяльності. Відповідач посилається на малозначність порушення та відсутність понесених збитків залізницею, зазначає, що перебуває у скрутному фінансовому становищі.

У підтвердження означених фактів надає належним чином засвідчені копії звіту про фінансові результати, балансу, довідки про стан кредиторської заборгованості, дані яких свідчать про скрутний фінансовий стан підприємства.

Доказів того, що неправильне зазначення відповідачем у даному випадку ваги вантажу спричинило збитки для залізниці та іншим учасникам господарських відносин, матеріали справи не містять.

В листі Вищого господарського суду від 29.11.2007р. №01-8/917 «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» зазначено, що виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме справедливості, добросовісності та розумності при винесенні рішення про стягнення штрафу суд має право зменшувати його розмір.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 6.4 розяснень Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» № 04-5/601 від 29.05.2002р., яка вказує на можливість зменшення розміру штрафу за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача за первісним позовом, та зменшує розмір штрафу на 1 провізну плату. Таким чином, розмір штрафу, який підлягає стягненню, складає 41752,00грн.

Вимоги щодо стягнення штрафу в іншій частині задоволенню не підлягають, у зв'язку із зменшенням суми стягуваного штрафу судом.

Стосовно заявленого представником ПАТ «Українська залізниця» клопотання про стягнення з відповідача судових витрат повязаних із явкою представника позивача у судове засідання суд зазначає наступне.

Згідно ст.44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 6.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. N 7 судовим експертам, перекладачам, іншим особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень, відшкодовуються: вартість проїзду до місця виклику і назад залізничним, автомобільним, водним і повітряним транспортом; страхові платежі за державне страхування на транспорті, вартість попереднього продажу проїзних документів, проїзд автомобільним транспортом (крім таксі) до залізничної станції, аеропорту, якщо вони знаходяться за межами населеного пункту; найом жилого приміщення; добові в розмірах, встановлених законодавством про службові відрядження. В усіх зазначених випадках відшкодуванню підлягає мінімальна вартість проїзду та мінімальна (для населеного пункту, в якому знаходиться господарський суд) вартість проживання в готелі. Документально підтверджені відомості про таку вартість та про фактичні витрати на проїзд і проживання подаються заінтересованими особами.

Ухвалою від 14.12.2015року господарський суд Донецької області відклав розгляд справи №905/3279/15 на 28.12.2015року, явку представників сторін визнав обовязковою.

У судове засідання 28.12.2015року з боку позивача за первісним позовом зявився уповноважений представник ОСОБА_4, що діяв на підставі довіреності №27 від 01.01.2015року, про що свідчить протокол судового засідання.

У якості документального підтвердження фактичних витрат, повязаних з явкою уповноваженого представника у судове засідання 28.12.2015року, позивач за первісним позовом додав до суду: копію посвідчення про відрядження з 27.12.2015року; копії проїзного документу №841120 на суму 146,00грн.; копії рахунку на проживання у готелі у строк з 27.12.2015року по 28.12.2015року на суму 525,00грн., який сплачений згідно квитанції ААБ№511109.

Дослідивши надані позивачем документи, судом встановлено, що фактичні витрати позивача повязані з явкою представника у судове засідання становлять 671,00грн.

Як розяснено у п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір та витрати, повязані з явкою представника у судове засідання, внаслідок задоволення первісного позову покладається на відповідача за первісним позовом.

На підставі ст.ст. 908, 909 Цивільного кодексу України, ст.ст. 24, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 25, 43, 44, 49, 75, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Замінити сторону у справі № 905/3279/15 - Державне підприємство "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ () його правонаступником - Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" () в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ЄДРПОУ ВП: 40081237).

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» с.Вовчанка Донецька область про стягнення штрафу у розмірі 52190,00грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська»(85621, Донецька область, с.Вовчанка, вул. Нагорна, буд.1а, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" суму штрафу у розмірі 41752,00грн., витрати на оплату судового збору в розмірі 1218грн.00коп., витрати повязані з явкою представника у судове засіданні в сумі 671,00грн.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

У задоволенні решти первісних позовних вимог відмовити.

Відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» с.Вовчанка Донецька область до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" про відшкодування вартості вантажу в сумі 8489,69грн.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 02.02.2016р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 10.02.2016р.

Суддя А.М. Осадча