РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016Справа №910/31635/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс"
про стягнення 38 815,00 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Барчунінов К.О. (дов. № 2042 від 10.12.2015 року)
від відповідача Мельник О.П. (директор) Березуцька В.В. (дов. б/н від 22.01.2016 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 11 лютого 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Державне підприємство "Придніпровська залізниця" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 38 815,00 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідачем як вантажовідправником у залізничній накладній на перевезення № 34688192 було невірно зазначено адресу вантажоодержувача, що згідно зі статтями 118, 122 Статуту залізниць України є підставою для застосування до відповідача штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2015 року порушено провадження у справі № 910/31635/15 та призначено справу до розгляду на 21.01.2016 року.

18.01.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшло клопотання про заміну позивача у справі в порядку процесуального правонаступництва на Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

18.01.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

19.01.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов та клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідно до поданого відзиву, відповідач просить застосувати позовну давність та відмовити позивачу у позові у зв'язку з пропуском шестимісячного строку на подання позовної заяви до суду,

Представники сторін в судове засідання 21.01.2016 року не з'явились, про дату та час слухання справи повідомлялися належним чином.

Клопотання про заміну позивача його правонаступником представник позивача обґрунтовує тим, що Публічне акціонерне товариство "Укразалізниця" у відповідності до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" є правонаступником Укрзалізниці та підприємств і установ, реорганізованих шляхом злиття відповідно до постанови КМУ № 200 від 25.06.2014 року.

Суд, розглянувши клопотання позивача про заміну його правонаступником в порядку статті 25 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про його задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до статті 25 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу.

За приписом пункту 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України "Про акціонерні товариства"). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Якщо ж зміна найменування юридичної особи пов'язана зі зміною організаційно-правової форми юридичної особи (статті 104 - 108 Цивільного кодексу України), то йдеться про її реорганізацію, що потребує вчинення господарським судом процесуальної дії, зазначеної в частині третій статті 25 ГПК; крім того, про винесення відповідної ухвали зазначається в описовій частині рішення, прийнятого по суті справи.

Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. (частина 1 статті 104 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 108 Цивільного кодексу України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

З заяви позивача та доданих до неї документів вбачається, що на виконання пункту 4 постанови КМУ № 735 від 02.09.2015 року "Питання публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", яка набула чинності 29.09.2015 року, в установленому порядку 21.10.2015 року проведено державну реєстрацію Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" ().

Публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця" згідно з Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" є правонаступником Укрзалізниці та підприємств і установ, реорганізованих шляхом злиття відповідно до постанови КМУ № 200 від 25.06.2014 року.

Державне підприємство "Придніпровська залізниця" входить до Переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (Додаток №1 до постанови КМУ № 200 від 25.06.2014 року).

На базі Державного підприємства "Придніпровська залізниця" утворено відокремлений підрозділ Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця", який не має статусу юридичної особи - регіональна філія "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Тобто, Публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця" є правонаступником всіх прав та обов'язків Державного підприємства "Придніпровська залізниця".

З огляду на викладене, заяву позивача про його заміну правонаступником слід задовольнити, замінивши Державне підприємство "Придніпровська залізниця" на його правонаступника Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2016 року замінено позивача - Державне підприємство "Придніпровська залізниця" на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", розгляд справи відкладено на 11.02.2016 року.

09.02.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач надав доповнення до відзиву. Відповідач зазначає, що згідно статті 137 Статуту залізниць України, позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності за місцезнаходженням відповідача протягом 6 місяців. За твердженням відповідача, позивач пропустив шестимісячний строк позовної давності для звернення до суду за стягненням штрафу. Крім того, помилка в накладній сталася не з вини відповідача, оскільки відповідач не має можливості перевіряти, чи акредитовані адреси вантажоодержувачів.

11.02.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач надав додаткові документи по справі.

У судовому засіданні 11.02.2016 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.02.2016 року проти позову заперечив, надав усні пояснення по суті спору.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

20.05.2015 року зі станції Дарниця Південно-Західної залізниці, Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс", згідно залізничної накладної № 34688192 відправлено вагони № 57308249 та № 57308256 на станцію призначення Запоріжжя-Вантажне Придніпровської залізниці.

Судом встановлено, що залізнична накладна № 34688192 містить наступні відомості:

-в графі 1 "Вантажовідправник" вантажовідправником зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс";

-в графі 4 "Одержувач" зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Варга» - м. Запоріжжя вул. Гончарова 20;

-в графі 10 "станція та залізниця призначення" зазначена станція Запоріжжя-Вантажне Придніпровської залізниці;

-в графі 16 "станція та залізниця відправлення" зазначена станція Дарниця Південно-Західної залізниці;

-в графі 34 розмір провізної плати становить 7 763 грн. 00 коп.;

-в графі 49 міститься відмітка станції призначення - Запоріжжя-Вантажне Придніпровської залізниці про те, що станцією призначення складено Акти загальної форми № 3571 від 24.05.2015 року та № 3572 від 25.05.2015 року.

Згідно Акту загальної форми № 3571 від 24.05.2015 року, складеного станцією Запоріжжя-Вантажне Придніпровської залізниці, при прибутті вагонів № 57308249 та № 57308256 на станцію призначення є розходження в документах. В перевізному документі № 34688192 вказано адресу одержувача: 69095, м. Запоріжжя, вул. Гончарова 20. Згідно договору на організацію перевезень вантажоодержувач має адресу: 69008, м. Запоріжжя, вул. Феодосійська, буд. 3-А. На адресу відправника відправлено телеграму з проханням уточнити адресу.

В Акті загальної форми № 3572 від 25.05.2015 року, складеного станцією Запоріжжя-Вантажне Придніпровської залізниці, зазначено, що виникла затримка вагонів на станції призначення. Вагони в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта. Згідно з телеграмою № 562 від 25.05.2015 року зі станції відправлення Дарниця Південно-Західної залізниці в перевізному документі зроблено виправлення адреси вантажоодержувача на адресу: 69008, м. Запоріжжя, вул. Феодосійська, буд. 3-А, що відповідає договору на організацію перевезень.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідачем порушено правила перевезення вантажу та Статуту залізниць України, зокрема щодо внесення відомостей у накладну, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 38 815,00 грн. за невірно зазначену адресу вантажоодержувача.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач пропустив шестимісячний строк позовної давності для звернення до суду за стягненням штрафу. Крім того, помилка в накладній сталася не з вини відповідача, оскільки відповідач не має можливості перевіряти, чи акредитовані адреси вантажоодержувачів.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 "Про затвердження Статуту залізниць України").

Відповідно до статті 5 Статуту залізниць України, на підставі даного Статуту Мінтранс затверджує:

а)Правила перевезення вантажів (далі - Правила);

б)Технічні умови навантаження і кріплення вантажів;

в)Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів);

г)інші нормативні документи.

Згідно зі статтею 6 Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтею 23 Статуту залізниць України встановлено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

У відповідності до статті 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Згідно зі статтею 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а)невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б)у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в)псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г)повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Так, позивачем по прибуттю вагонів № 57308249 та № 57308256 на станцію призначення виявлено розходження в документах. В перевізному документі № 34688192 вказано адресу: 69095, м. Запоріжжя, вул. Гончарова 20. Згідно договору на організацію перевезень вантажоодержувач має адресу: 69008, м. Запоріжжя, вул. Феодосійська, буд. 3-А, про що складено Акт загальної форми № 3571 від 24.05.2015 року.

В Акті загальної форми № 3572 від 25.05.2015 року, складеного станцією Запоріжжя-Вантажне Придніпровської залізниці, зазначено, що виникла затримка вагонів на станції призначення. Вагони в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта. Згідно з телеграмою № 562 від 25.05.2015 року зі станції відправлення Дарниця Південно-Західної залізниці в перевізному документі зроблено виправлення адреси вантажоодержувача на адресу: 69008, м. Запоріжжя, вул. Феодосійська, буд. 3-А, що відповідає договору на організацію перевезень.

Відповідно до статті 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Також, згідно з пунктом 5.5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 року, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України.

Так, за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення (стаття 118 Статуту залізниць України).

Тож, на підставі статей 118, 122 Статуту залізниць України позивачем за неправильно зазначену у залізничній накладній № 34688192 адресу вантажоодержувача нараховано відповідачу штраф у сумі 38 815,00 грн., що становить 5-ти кратний розмір провізної плати - 7 763,00 грн.

Згідно пункту 6.1. Роз'яснення Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" № 04-5/601 від 29.05.2002 року, стаття 122 Статуту встановлює, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

У розгляді справ про стягнення цього штрафу господарським судам слід виходити з того, що неправильно вказаною має бути хоча б одна відомість; при цьому неправильне зазначення коду та адреси вантажоодержувача вважаються окремими порушеннями.

Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.

Пунктом 6.2. Роз'яснення Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" № 04-5/601 від 29.05.2002 року роз`яснено, що у застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Твердження відповідача про те, що помилка в накладній сталася не з вини відповідача, оскільки відповідач не має можливості перевіряти, чи акредитовані адреси вантажоодержувачів судом відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, оскільки статтею 122 Статуту залізниць України визначено, що штраф стягується саме за невірне зазначення відправником відомостей у залізничній накладній, тобто за сам факт порушення, який фіксується актом загальної форми.

Разом з тим, відповідачем заявлено клопотання про застосування судом позовної давності.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 5 статті 315 Господарського кодексу України та частиною 1 статті 137 Статуту залізниць України встановлено шестимісячний строк для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення.

Згідно з частиною 2 статті 137 Статуту залізниць України зазначений шестимісячний термін обчислюється:

а)щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;

б)в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

В даному випадку підставою стягнення штрафу за невідповідність адреси одержувача відомостям, зазначеним у залізничній накладній, є Акт загальної форми № 3571 від 24.05.2015 року, з часу складання якого і починається перебіг строку позовної давності.

Отже, шестимісячний термін для пред'явлення даного позову сплив 24.11.2015 року.

Позов пред'явлено до суду 11.12.2015 року, що підтверджується календарним штемпелем поштової установи на конверті, в якому надійшла позовна заява до суду.

Таким чином, позов пред'явлено з пропуском встановленого строку.

Відповідно до частин 3-5 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не заявлялися клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності.

Таким чином, суд вважає, що позивач не був позбавлений можливості пред'явити позов до відповідача в межах шестимісячного строку позовної давності.

Доказів зворотного позивачем суду не надано, а судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволенню не підлягають.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.02.2016

Суддя С.В. Стасюк