КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. cправа№ 910/17658/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Желінська Т.М.

відповідача - Янушенко О.В., Норець Н.О.

третьої особи - Марініч А.А.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції

на рішення Господарського суду м. Києва від 19.11.2015 р.

у справі № 910/17658/15 (суддя - Турчин С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції

до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту»

третя особа Державна фінансова інспекція у місті Києві

про стягнення 522 621,93 грн

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про стягнення 522 621,93 грн коштів, як безпідставно списаних.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.09.2015 р. було залучено у у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державну фінансову інспекцію у м. Києві.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.11.2015 р. у справі № 910/17658/15 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 19.11.2015 р., Публічне акціонерне товариство «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про повне задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що відповідачем було завищено вартість послуг з перевезення за укладеними договорами, зазначене було виявлено під час здійснення перевірки Державною фінансовою інспекцією України, у зв'язку з чим у відповідача виникло зобов'язання повернути позивачу 522 621,93 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2016 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/17658/15, а розгляд справи призначено на 16.02.2016 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

22.05.2012 р. між Приватним акціонерним товариством «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (далі - виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Центренерго» (далі - замовник) було укладено договір про закупівлю послуг № 15/40 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов'язується надати замовникові послуги з перевезення вантажів залізничним транспортом і послуги, які пов'язані з перевезення вантажів залізничним транспортом, щодо надання яких виникає технологічна необхідність у виконавця, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Ціна договору становить суму, що зазначена в додатку № 1 до договору (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 5.3 договору факт надання послуг за цим договором підтверджується актом приймання-передачі послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється їх печатками - по закінченню певного етапу (періоду) надання послуг або по закінченню надання всього комплексу послуг.

Як передбачено п. 2 додатку № 1 до договору, загальна вартість послуг (ціна, сума договору) - 382 825,30 грн в т.ч. ПДВ.

На виконання умов укладеного договору відповідач виконав роботи (надав послуги), а позивач прийняв роботи (послуги) на загальну суму 378 908,49 грн, що підтверджується підписаними обома сторонами актами здачі-приймання, зокрема: актом здачі-приймання № 1 за липень 2012 року на суму 252 541,81 грн та атом здачі-приймання № 1 за серпень 2012 року на суму 126 366,68 грн.

Жодних претензій у сторін стосовно виконання умов укладеного договору не було.

28.12.2012 р. між Приватним акціонерним товариством «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (далі - виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Центренерго» (далі - замовник) було укладено договір на організацію перевезення та транспортно-експедиційні послуги № 15/109 (далі - договір № 15/109).

Відповідно до п. 1.1 договору № 15/109 виконавець зобов'язується надати транспортно-експедиційні послуги з перевезення турбогенератора ТГВ 330-2MУ3 (код за ДК 016-97 63.40.12.000), що належить замовнику, перелік та вартість якого зазначені в додатку № 1 до договору з під'їзної колії складу ДП «Електроважмаш» до під'їзних колій складу замовника за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Українка, вул. Промислова, 1, в строки, на умовах і в порядку, передбаченому цим договором, а замовник приймає та оплачує послуги.

Згідно з п. 3.3 договору № 15/109 загальна ціна договору (загальна вартість послуг) складає 4 379 650,00 грн в т.ч. ПДВ та розраховується на підставі протоколу погодження договірної ціни (додатку № 2 до договору).

Як передбачено абз. 9 п. 2 протоколу погодження договірної ціни, винагорода виконавця з організації перевезення вантажу по території України становить 208 554,76 грн (нараховується на суму фактичних витрат виконавця без ПДВ, але не більше 5% від суми витрат).

04.02.2013 р. на виконання умов договору № 15/109 між сторонами був підписаний акт про прийняття-передачі виконаних робіт, відповідно до якого виконавець передав, а замовник прийняв послуги, серед яких, зокрема, винагорода виконавця - 207 602,44 грн.

При цьому, підписавши акт прийняття-передачі виконаних робіт від 04.02.2013 р., замовник погодився, що жодних претензій по якості та обсягу послуг у нього немає.

14.04.2015 р. Державною фінансовою інспекцією в м. Києві, відповідно до плану контрольно-ревізійної роботи на І квартал 2015 року, було проведено планову перевірку фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства «Центренерго» за період з 01.07.2011 р. по 31.12.2014 р.

За результатами вказаної перевірки було складено акт № 08-30/632 від 14.04.2015 р.

Зустрічною звіркою в ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» було встановлено завищення винагороди виконавця, включеної до акту про прийняття-передачу виконаних робіт згідно договору від 28.12.2012 № 15/109 в загальній сумі 143 713,44 грн. Стосовно договору № 15/40 від 22.05.2012 р. було встановлено відсутність документального підтвердження витрат по перевезенню великовагового і великогабаритного вантажу, які включені до актів здачі-приймання робіт (надання послуг) по договору від 22.05.2012 р. № 15/40 на загальну суму 378 908,49 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідачем, на думку позивача, було завищено вартість виконаних у відповідності з умовами договорів робіт, що було виявлено під час здійснення перевірки Державною фінансовою інспекцією України, у зв'язку з чим у відповідача виникло зобов'язання повернути позивачу 522 621,93 грн.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та визначено, що особа, якій їх завдано, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За своєю правовою природою укладені між сторонами договори є договорами про надання послуг та виконання робіт.

У відповідності до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов'язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як передбачено ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Встановлено, що правовідносини між Приватним акціонерним товариством «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» та Публічним акціонерним товариством «Центренерго» виникли на підставі договору про закупівлю послуг № 15/40 від 22.05.2012 р. та договору на організацію перевезення та транспортно-експедиційні послуги № 15/109 від 28.12.2012 р., в яких сторони на власний розсуд визначили об'єм робіт, що підлягають виконанню, та їх вартість.

При цьому, матеріали справи не містять доказів заявлення позивачем зауважень до відповідача щодо ціни робіт, вказаній в укладеному договорі, або наявності між сторонами спору з приводу наявності недоліків у виконаній роботі, що підтверджується підписаними обома сторонами актами приймання-передачі виконаних робіт.

Таким чином, оскільки між сторонами у справі було укладено договори, а грошові кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату належно виконаних робіт за укладеними договорами, то такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору і вони не можуть вважатися збитками.

Враховуючи викладене судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції про стягнення з відповідача 522 621,93 грн коштів, які є завищенням загальної вартості робіт за договором про закупівлю послуг № 15/40 від 22.05.2012 р. та договором на організацію перевезення та транспортно-експедиційні послуги № 15/109 від 28.12.2012 р.

Доводи скаржника про те, що достатньою правовою підставою для повернення заявлених до стягнення коштів є акт ревізії Державної фінансової інспекції України, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки вказаний акт не встановлює обставини завищення ціни в укладених договорах. Крім того, цей акт також не є встановленою законом підставою для виникнення у відповідача безумовного обов'язку повернути зазначену в акті суму коштів.

Крім того, виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів та не можуть ніяким чином їх змінювати.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Вищого господарського суду України від 17.06.2014 р. у справі № 910/20699/13, від 10.02.2015 р. у справі № 906/1193/14 та від 04.03.2015 р. у справі № 904/5477/14.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Акт перевірки вказаного контролюючого органу може бути підставою для вжиття ним в межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, в тому числі, притягнення до відповідальності посадових осіб позивача у встановленому чинним законодавством порядку, а не для встановлення певного зобов'язання в межах господарсько-договірних відносин.

Отже, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти, при цьому, вимога про усунення порушень від 27.05.2015 р. не підтверджує порушення відповідачем умов укладених між сторонами договорів.

Крім того, позивач, звертаючись до суду з даним позовом просить повернути грошові кошти у розмірі 522 621,93 грн., як такі, що набуті без достатньої правової підстави.

Як передбачено ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжує такі юридичні факти: особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали.

Враховуючи те, що між сторонами у справі було укладено договір № 15/40 від 22.05.2012 р. та договір № 15/109 від 28.12.2012 р., а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату наданих за договорами послуг (виконання робіт), відтак кошти, отримані як оплата за виконання робіт (надання послуг) за договором і набуті за наявності правових підстав для цього і не можуть бути витребувані згідно зі ст. 1212 ЦК України як безпідставне збереження.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України, зокрема, в постанові від 22.01.2013 р. № 5006/18/13/2012, постанові від 02.09.2014 р. № 910/1620/13, постанові від 14.10.2014 р. № 922/1136/13, постанові від 25.02.2015 р. № 910/1913/14.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 19.11.2015 р. у справі № 910/17658/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 19.11.2015 р. у справі № 910/17658/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/17658/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам та третій особі.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран