ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.02.16р. Справа № 904/172/16

За позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м.Дніпропетровськ

до товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма "ЕЛЕГІЯ", м.Дніпропетровськ

про стягнення штрафних санкцій

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1 - довіреність № б/н від 11.12.15р.;

від відповідача: директор ОСОБА_2

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", м.Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми "Елегія", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - відповідач) про стягнення 88403,40грн. (54024,30грн. пені та 34379,10грн. штрафу).

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви від 11.01.2016р. за вих.№НЮс-01/6 ухвалою суду від 15.01.2016р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 08.02.2016р.

Суд оголошував перерву з 08.02.2016р. до 11.02.2016р.

Суд розгляд справи відкладав з 11.02.2016р. до 18.02.2016р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 11.02.2016р.

Відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 11.02.2016р.

18.02.2016р. повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі, крім того, подав клопотання про долучення документів до справи.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, просить суд відмовити в його задоволенні, також подав додаткові пояснення по справі.

Оголошено перерву до 14год. 00хв.

Після закінчення перерви повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, просить суд відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 18.02.2016р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

11.06.2015р. між державним підприємством "Придніпровська залізниця", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми "Елегія" (далі по тексту - відповідач, постачальник) укладено договір поставки №ПР/ДВЦ-15373/НЮ (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого визначено, що предметом даного договору є поставка постачальником покупцю паперу газетного (далі по тексту - товар) згідно зі специфікацією №1 (додаток №1). Рік виготовлення - 2015.

Найменування та кількість товару зазначене в специфікації №1 (додаток №1) (пункт 1.2 договору).

Пунктом 4.1 договору визначено, що товар повинен бути поставлений постачальником не пізніше 10 робочих днів від дня одержання постачальником заявки покупця, яка є підтвердженням готовності покупця до прийому товару.

Пунктом 4.2 договору визначено, що датою поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної обома сторонами договору та вручення товарно-транспортної накладної, оформленої належним чином.

Загальна сума договору складає 577800,00грн., з урахуванням ПДВ 20% 96300,00грн. та зазначається у звіті про результати здійснення процедури торгів (пункт 5.2 договору).

Відповідно до пункту 10.1 договору за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за даним договором винна сторона несе відповідальність згідно з умовами цього договору.

Пунктом 10.3 договору визначено, що постачальник за даним договором несе відповідальність зокрема за несвоєчасну поставку товару, і сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми.

Термін дії договору - з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2015р. (пункт 15.1 договору).

21.07.2015р. між покупцем та постачальником укладено додаткову угоду №1 в якій сторони дійшли згоди змінити та доповнити пункти 1.1, 1.2, 4.3, 5.2, 6.1 договору, а саме:

"1.1 Предметом договору є поставка постачальником покупцю паперу газетного (далі по тексту - товар) згідно зі специфікацією №2 (додаток №2). Рік виготовлення - 2015".

"5.2 Загальна сума договору складає 491130,00грн., з урахуванням ПДВ 20% 81855,00грн.".

У зв'язку з втратою державним підприємством "Придніпровська залізниця" статусу юридичної особи її інтереси представляє публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі по тексту - позивач, покупець).

31.08.2015р. на адресу відповідача направлено заяву на поставку від 31.08.2015р. за №ДВЦ-214/08 на паперу газетного у загальній кількості 30 тонн.

В якості доказу направлення заявки на поставку від 31.08.2015р. за №ДВЦ-214/08 надано фіскальний чек від 31.08.2015р.

Витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень підтверджується інформація про отримання відповідачем 03.09.2015р. поштового відправлення позивача.

На час розгляду даної справи відповідач товар на адресу позивача не поставив.

08.10.2015р. позивач на адресу відповідача направив лист в якому повідомлено, що 31.08.2015р. на адресу відповідача направлено заявку на поставку від 31.08.2015р. за №ДВЦ-214/08, однак товар не поставлено, заявку не виконано.

Враховуючи викладене, позивач просив повідомити строки виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині виконання зобов'язання в натурі, а саме поставити та передати у власність позивача товар - папір газетний, щільністю 45г/м.кв., ф.840мм., згідно Специфікації (Додаток №1 до договору).

В якості доказу направлення листа долучено лист з описом вкладень, фіскальний чек від 08.10.2015р. та витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, яким підтверджується інформація про отримання відповідачем 14.10.2015р. поштового відправлення позивача.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

Крім того, відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист, надав відзив на позов та повідомив наступне.

Відповідач вважає вимоги позивача безпідставними, незаконними та не підтвердженими належними доказами.

Відповідач стверджує, що жодної заявки від позивача не отримував.

Після ознайомлення з матеріалами справи відповідачу стало відомо про направлення позивачем на адресу відповідача рекомендованим листом заявки №ДВЦ-214/08 від 31.08.2015р., яку нібито відповідачем отримано 03.09.2015р.

Відповідач вважає витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень долучений позивачем до матеріалів справи, яким підтверджується інформація про отримання відповідачем 03.09.2015р. поштового відправлення позивача неналежним доказом, оскільки позивач взяв за основу дані відстеження поштового відправлення за 05.10.2015р., тобто за три місяці до подання позовної заяви. Крім того відповідач звертає увагу суду, що позивач відправив лист звичайним рекомендованим листом без повідомлення.

Відповідач аналізує і ситуацію з листом №279/10 від 08.10.2015р. і зазначає, що даний лист взагалі не вручено адресату.

Відповідач долучає до матеріалів справи лист ЦПЗ-1 за вих.№9-04-220 від 05.02.2016р., яким підтверджено, що поштові відправлення з ідентифікаторами №476 та №720 були повернуті за закінченням строку зберігання.

Відповідач звертає увагу на підписані між сторонами акти звірки від 31.12.2015р. та від 05.01.2016р., які підтверджують відсутність заборгованості відповідача перед позивачем.

Відповідач зазначає, що не знав та не міг знати про заявки позивача, оскільки за наявною у відповідача інформацією вищевказана продукція закуповувалася позивачем у третіх осіб.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Дослідивши матеріали справи, документи надані позивачем та відповідачем на вимогу суду в судове засідання і заслухавши повноважних представників позивача та відповідача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, слід визнати частково обґрунтованими, документально частково доведеними, такими, що частково не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню частково.

Пунктом 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Отже, господарський суд констатує, що 31.08.2015р. на адресу відповідача направлено заявку на поставку від 31.08.2015р. за №ДВЦ-214/08 паперу газетного у загальній кількості 30 тонн.

В якості доказу направлення заявки на поставку від 31.08.2015р. за №ДВЦ-214/08 надано фіскальний чек від 31.08.2015р.

Дійсно з фіскального чеку від 31.08.2015р. не вбачає, що саме направлено на адресу відповідача (що саме на адресу відповідача направлено вказаний лист підтверджується листом Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 05.02.2016р. за вих.№9-04-220), однак вдруге на адресу відповідача направлено лист від 08.10.2015р. в якому повідомлено, що 31.08.2015р. на адресу відповідача направлено заявку на поставку від 31.08.2015р. за №ДВЦ-214/08, однак товар не поставлено, заявку не виконано, дій щодо належного виконання умов укладеного між сторонами договору не вчинено, товар фактично у відповідача відсутній.

Враховуючи викладене, позивач просив повідомити строки виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині виконання зобов'язання в натурі, а саме поставити та передати у власність позивача товар - папір газетний, щільністю 45г/м.кв., ф.840мм., згідно Специфікації (Додаток №1 до договору).

В якості доказу направлення листа від 08.10.2015р. долучено лист з описом вкладень, з якого вбачається адреса направлення, перелік направлених документів, фіскальний чек від 08.10.2015р.

Господарський суд приймає до уваги і долучений відповідачем лист Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 05.02.2016р. за вих.№9-04-220, з якого вбачається, що рекомендований лист №476 на адресу вул.Войцеховича, буд.35 товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма "Елегія" надійшов 03.09.2015р. до адресного відділення поштового зв'язку №101 м.Дніпропетровськ та в зв'язку з неотриманням був повернутий 22.10.2015р. за закінченням терміну зберігання.

Отже, враховуючи положення Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" днем пред'явлення вимоги є 22.10.2015р.

Таким чином, поставка товару, відповідно до пункту 4.1 договору, повинна була відбутися в період з 23.10.2015р. по 05.11.2015р.

Господарський суд розцінює дії відповідача в частині неотримання кореспонденції, як спосіб уникнути відповідальності.

Враховуючи викладене, пеню за несвоєчасну поставку товару, у відповідності до пункту 10.3 договору, можна нараховувати з 06.11.2015р.

Позивач нарахував відповідачу пеню за період з 18.09.2015р. по 05.01.2016р.

Господарський суд визнав правильним періодом для нарахування пені з 06.11.2015р. по 05.01.2016р., яка складає 29958,93грн.

Отже, вимога позивача про стягнення пені є такою, що підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 29958,93грн.

Враховуючи, що прострочення поставки товару триває більше 30 днів позивач правомірно і у відповідності до пункту 10.3 укладеного між сторонами договору нарахував штраф у розмірі 34379,10грн.

Господарським судом розрахунок позивача перевірено та визнано вірним.

Вимога позивача про стягнення штрафу у розмірі 34379,10грн. підлягає задоволенню.

Факт не поставки відповідачем товару не спростовано відповідачем.

Зобов'язання відповідача, щодо поставки товару передбачено умовами договору та нормами законодавства.

Позивач вимоги укладеного між сторонами договору виконав та заявку на отримання товару на адресу відповідача надіслав, однак вказана заявка відповідачем не виконана.

З огляду на положення пункту 4.1 договору, строк поставки товару є таким, що настав.

Твердження відповідача щодо неотримання заявки позивача господарський суд розцінює, як спосіб уникнути відповідальності.

Підписані між сторонами акти звірки від 31.12.2015р. та від 05.01.2016р., які підтверджують відсутність заборгованості відповідача перед позивачем не є доказом відсутності обов'язку відповідача в частині поставки товару.

Твердження відповідача, що останній не знав та не міг знати про заявки позивача, оскільки за наявною у відповідача інформацією вищевказана продукція закуповувалася позивачем у третіх осіб не стосується справи.

Господарський суд наголошує, що між сторонами укладено договір поставки, який є обов'язковим для виконання і відносини сторін з третіми особами не стосуються даної справи.

Відповідач не надав доказів наявності можливості виконати умови укладеного між сторонами договору в частині поставки товару, а лише зазначив, що у разі придбання заздалегідь паперу газетного під поставку його позивачу, а позивач в свою чергу відмовився б замовляти цей товар у відповідача, то притягнути позивача до відповідальності було б неможливо.

Відповідач визнав, що останній товар не закуповував, а очікував заявки позивача.

Господарський суд наголошує, що відповідач стверджує, що очікував заявки від позивача, адресу не змінював, однак кореспонденцію з пошти не забирав, докази чого сам і надав суду.

Господарський суд наголошує, що договір укладений між сторонами є обов'язковим для виконання.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1002,91грн., з урахуванням того, що 72,78% позовних вимог позивача судом задоволено.

До уваги. Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановами Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, від 23.11.2015р. по справі №904/2640/15, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Згідно пунктом 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 199, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма "Елегія" (49101, м.Дніпропетровськ, вул.Войцеховича, 35; ідентифікаційний код 21860190) на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м.Дніпропетровськ, пр.Карла Маркса, буд.108; ідентифікаційний код 40081237) 29958,93грн. (двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят вісім грн. 93 коп.) пені; 34379,10грн. (тридцять чотири тисячі триста сімдесят дев'ять грн. 10 коп.) штрафу; 1002,91грн. (одна тисяча дві грн. 91 коп.) судового збору, видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

19.02.2016 року

Суддя ОСОБА_3