номер провадження справи 6/11/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016 Справа № 908/280/16

Суддя Місюра Людмила Сергіївна, розглянувши матеріали

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БК-Експерт» (03035, АДРЕСА_1)

До Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 97-А)

Про стягнення 8 210 грн. 92 коп.

За участю представників :

Від позивача: ОСОБА_1 дов. №20/07-15 від 20.07.2015р.

Від відповідача: не зявився

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 24.09.2013р. по 12.02.2015р. в сумі 838 грн. 40 коп., інфляційні нарахування за період з жовтня 2013р. по січень 2015р. в сумі 6 068 грн. 34 коп. та пеняю за період з 24.09.2013р. по 24.03.2014р. в сумі 1 304 грн. 18 коп.

Відповідач надав суду відзив на позов №83-17/з від 09.02.2016р., в якому вказав наступне: Дійсно, 23.03.2011 року сталась дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом - ДТП) за участю автомобіля "Шкода" державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 Винуватцем ДТП було визнано ОСОБА_2 (постанова Ворошилівського районного суду м. Донецька від 15.04.2011р.), цивільно-правову відповідальність якого було застраховано в ПрАТ «УАСК АСКА» за полісом ВЕ/3996360. ТОВ "БК-ЕКСПЕРТ" було заявлено позов про стягнення з ПрАТ "УАСК АСКА" суми 20119 грн. 45 коп. збитків в порядку регресу. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 31.01.2015р. у справі № 905/2002/14-908/4558/14 позовні вимоги ТОВ "БК-ЕКСПЕРТ" було задоволено в повному обсязі, та стягнуто з ПрАТ "УАСК АСКА" на користь ТОВ "БК-ЕКСПЕРТ" збитків в порядку регресу на суму 20119 грн. 45 коп. На виконання вимог рішення Господарського суду Запорізької області від 31.01.2015 року по справі № 905/2002/14-908/4558/14 ПрАТ "УАСК АСКА" в повному обсязі сплатило суму заборгованості на розрахунковий рахунок ТОВ "БК-ЕКСПЕРТ", що підтверджується платіжним дорученням № 6002 від 13.02.2015 року на суму 1781 грн. 83 коп., платіжним дорученням № 8615 від 13.02.2015 року на суму 10119 грн. 45 коп., платіжним дорученням № 8644 від 16.02.2015 року на суму 5000,00 грн., та платіжним дорученням № 8694 від 17.02.2015 року на суму 5000,00 грн. Статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого. Особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за останнього. Вказана стаття, яка дублює положення ст. 27 Закону «Про страхування», надає страховикові право звернутися з вимогою до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. Такий перехід права вимоги до страховика в науці та практиці цивільного права отримав назву суброгація. Суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування. Якщо страхові виплати спрямовані на покриття збитків, що виникли у зв'язку із завданням шкоди здоров'ю страхувальника, право вимоги до винної особи до страховика не переходить. Право вимоги страховик отримує тільки в разі, якщо він виплатив страхове відшкодування. Таким чином, приймаючи до уваги наведене вище, доводи позивача про порушення відповідачем положень ст. 36 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та, як наслідок, наявність у позивача права для нарахування штрафних санкцій є хибним, оскільки дана норма регулює правовідносини між страховиком винної особи та потерпілим. Потерпілий обрав серед двох можливостей відшкодування шкоди звернення до страховика за договором майнового страхування, а не до безпосереднього заподіювача шкоди, тобто потерпілий не звертався до страховика винної особи із заявою про виплату страхового відшкодування. Верховний Суд України в судовій практиці розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування посилався на те, що особа, відповідальна за збитки, відшкодовані у результаті страхування, не відповідає за прострочення, яке допустив страховик. Таким чином, страхувальник не має права вимагати від особи, відповідальної за шкоду, сплати процентів за прострочення страховика, який несвоєчасно виплатив відшкодування. Тому таке право не може перейти в порядку суброгації. Проценти виплачуються страховиком через несвоєчасне виконання ним власного зобов'язання перед страхувальником і не можуть бути стягнуті у порядку суброгації. Додатково відповідач повідомляє, що надати суду копії документів або оригінали для огляду у судовому засіданні, зокрема договір, страховий акт та ін., не представляється можливим у зв'язку з тим, що усі матеріали по даному страховому випадку знаходяться у зоні проведення антитерористичної операції у м. Донецьку (м. Донецьк, пр. Ілліча, 100 - юридична адреса ПрАТ «УАСК АСКА» до 03.08.2015р.) та відсутня будь-яка можливість їх отримання.

В матеріалах справи знаходиться Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців , в якому вказано, що Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» знаходиться за адресою: 69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 97-А.

Ухвала суду про порушення провадження по справі була надіслана відповідачу саме за цією адресою.

Ухвала суду про порушення провадження по справі вручена відповідачу, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, яка знаходиться в матеріалах справи.

Таким чином, у суду є достатні докази направлення цієї ухвали відповідачу по справі.

Відповідач, повідомлений про місце, день та час розгляду справи, в порядку, передбаченому ГПК України, в судові засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, витребувані судом документи не надав.

Стаття 75 ГПК України дозволяє суду розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у випадку, якщо відзив на позов та витребувані судом документі не надані.

Суд приймає клопотання відповідача про розгляд справи за відсутністю його представника, яке заявлене в відзиву на позов, та вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши та оцінивши всі матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

23.03.2011р., водій ОСОБА_2, який керувала автомобілем НОМЕР_3, порушив вимоги Правил дорожнього руху внаслідок чого був пошкоджений автомобіль НОМЕР_4. Дані обставини встановлені та підтверджуються Постановою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 15.04.2011р. про притягнення зазначеного водія до адміністративної відповідальності.

Транспортний засіб «ШКОДА», д/н НОМЕР_5, який є другим учасником ДТП, застраховано в ПрАТ «НФСК «Добробут» «Регіональне управління» (договір добровільного страхування № 30/29 110 від 19.10.2010р.). Згідно умов договору страхування, на підставі заяви страхувальника, страхового акту, звіту про визначення вартості матеріального збитку, страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 20 629 грн. 45 коп. потерпілій стороні.

01.11.2012р. ПрАТ «НФСК «Добробут» «Регіональне управління» переведено (відступлено) належне йому право вимоги в порядку регресу до фізичних та юридичних осіб, що виникло у нього внаслідок виплати страхового відшкодування за договорами добровільного страхування, укладеними між ПрАТ «НФСК «Добробут» «Регіональне управління» та страхувальниками, на користь ТОВ «БК-ЕКСПЕРТ».

Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2, що підтверджується відповідною постановою суду.

Разом із цим встановлено, що цивільно-правова відповідальність винної особи застрахована відповідачем згідно полісу ВЕ/3996360.

21.06.2013р. позивачем надіслано на адресу відповідача претензію про виплату страхового відшкодування, а також всі необхідні документи для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, що передбаченні ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яку відповідач отримав 25.06.2013р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до приписів п. 2 ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Тобто граничний строк прийняття рішення та виплати страхового відшкодування відповідачем був 23.09.2013р.

Цим же пунктом ст. 6 згаданого Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.

Позивачем були надані відповідачу документи відповідно до ст. 35 згаданого Закону, однак, відповідач в порушення п. 2 ст. 36 Закону не здійснив виплату страхового відшкодування впродовж 90 днів.

Позивачем було подано до Господарського суду Запорізької області позовну заяву про відшкодування збитків з відповідача. 15.01.2015р. рішенням Господарського суду Запорізької області у справі № 905/2002/14-908/4558/14 позовні вимоги позивача задоволено. Дане рішення набрало законної сили 31.01.2015р.

Згідно з ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За таких підстав, факти встановлені рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.01.2015р. по справі № 905/2002/14-908/4558/14 не доводяться знову при вирішенні цього спору.

Стягнута за рішенням суду сума 20 119 грн. 45 коп. була перерахована позивачу в наступному порядку: 13.02.2015р. 10 119 грн. 45 коп., 13.02.2015р. 5 000 грн. 17.02.2015р. 5 000 грн., що підтверджується виписками по рахунку та платіжними дорученнями, які знаходяться в матеріалах справи.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 24.09.2013р. по 12.02.2015р. в сумі 838 грн. 40 коп., інфляційні нарахування за період з жовтня 2013р. по січень 2015р. в сумі 6 068 грн. 34 коп.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. п. 3.1 та 4.1 Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013р. інфляційні нарахування та 3 % річних інфляційні нарахування виступають способом захисту майнового права та інтересу, якій полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті; три процента річних є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки відповідач у встановлений термін заборгованість не оплатив, то весь цей час він користувався грошовими коштами позивача, та ці грошові кошти знецінилися за цей час, в звязку з інфляційними процесами в державі.

Перевірявши розрахунок позивача, суд знаходить його обґрунтованим, а тому з відповідача підлягає стягненню 3 % річних за період з 24.09.2013р. по 12.02.2015р. в сумі 838 грн. 40 коп., інфляційні нарахування за період з жовтня 2013р. по січень 2015р. в сумі 6 068 грн. 34 коп.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 1 304 грн. 18 коп. на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів .

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Положення п. 36.5 ст. 36 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів , яким встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, не поширюється на правовідносини між страховиками, оскільки вказана норма регулює відносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Така ж правова позиція міститься в Постановах Верховного Суду України від 26.09.2012р. у справі №3-41гс12 та від 06.11.2012р., в п. 4 Інформаційного листа ВГСУ від 12.12.2012р. № 01-06/1821/2012 та п. 4 Висновків Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України за 11 півріччя 2012р.

Відповідно ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З вищевикладеного вбачається, що розмір пені повинен бути встановлений сторонами в двосторонньому порядку, а стаття 3 цього Закону передбачає, що розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону , не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ.

Крім цього, згідно з частиною 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, задатком.

Відповідно до статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі.

Правочин що до забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається.

Між позивачем та відповідачем відсутній договір, в якому б було передбачено начислення пені та її розмір, в випадку не виконання зобовязання.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягають.

Заперечення відповідача в частині нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань не приймаються судом по вказаним вище підставам.

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог, відповідно до статті 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 22, 44 49, 74-1, 75, 82 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 97-А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БК-Експерт» (03035, АДРЕСА_1; ) 3 % річних в сумі 838 грн. 40 коп., інфляційні нарахування в сумі 6 068 грн. 34 коп., судовий збір в сумі 1 159 грн. 03 коп. Видати наказ.

В частині стягнення пені в сумі 1 304 грн. 18 коп. в задоволені позову відмовити.

Повне рішення складено : 25.02.2016р.

Суддя Л. С. Місюра