РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р. Справа № 918/483/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Мельник О.В. ,

суддя Савченко Г.І.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на ухвалу господарського суду Рівненської області від 10.12.2015 року у справі № 918/483/14 ( суддя Качур А.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

про стягнення в сумі 2975 179 грн. 06 коп.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю,

відповідача - не з'явився,

органу ДВС - не з'явився,

На підставі розпорядження керівника апарату про визначення складу колегії суддів від 22.02.2016 року, у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Дужича С.П. проведено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 918/483/14. Колегію суддів визначено у складі: головуючий суддя - Огороднік К.М., суддя Мельник О.В., суддя Савченко Г.І.

В судовому засіданні від 22.02.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 02.07.2014 року у справі № 918/483/14 позов задоволено частково, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (далі - ТзОВ "Рівнетеплоенерго") на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") 27263909 грн. 71 коп. заборгованості, 1081793 грн. 62 коп. пені, 132433 грн. 10 коп. інфляційних втрат, 370128 грн. 33 коп. - 3% річних та 73080 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

На виконання вказаного рішення 18.07.2014 року господарським судом Рівненської області видано наказ № 918/483/14.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.10.2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 17.10.2014 року рішення господарського суду Рівненської області від 02.07.2014 року у справі № 918/483/14 залишено без змін.

26.11.2015 року ТзОВ "Рівнетеплоенерго" звернулось до суду першої інстанції з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, відповідно до змісту якої останнє просило суд визнати наказ господарського суду Рівненської області № 918/483/14 від 18.07.2014 року таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 1081793,62 грн. пені, 132433,10 грн. інфляційних втрат та 370128,33 3% річних.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 10.12.2015 року в задоволенні зазначеної заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ТзОВ "Рівнетеплоенерго" звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу від 10.12.2015 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про визнання наказу господарського суду Рівненської області №918/483/14 від 18.07.2014 року таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 1081793,62 грн. пені, 132433,10 грн. інфляційних втрат та 370128,33 3% річних. Апеляційна скарга відповідача по справі обґрунтована тим, що ухвала суду першої інстанції винесена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги в повному обсязі. Ухвалу суду першої інстанції вважає законною та обґрунтованою та просив залишити без змін останню, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представники скаржника та органу ДВС в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та враховуючи обмежені строки, встановлені ст. 102 ГПК України, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників скаржника та органу ДВС.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення уповноваженого представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, апеляційний суд встановив наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 26.11.2015 року ТзОВ "Рівнетеплоенерго" звернулось до господарського суду Рівненської області з заявою про визнання наказу таким що не підлягає виконанню, згідно якої боржник просив суд визнати наказ господарського суду Рівненської області № 918/483/14 від 18.07.2014 року таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 1081793,62 грн. пені, 132433,10 грн. інфляційних втрат та 370128,33 3% річних.

Мотивуючи подання зазначеної заяви боржник послався на те, що 06.06.2015 року набрав чинності Закон України від 14.05.2015 року № 423-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану НАК "Нафтогаз України" (далі - Закон № 423- VIII).

Відповідним законом внесено зміни до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу". Статтю18 Закону доповнено частиною 13 такого змісту: "13. Заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 01.01.2014 року до 31.12.2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості. Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану НАК "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 01.01.2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану НАК "Нафтогаз України". Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини".

Судом встановлено, що на день набрання чинності Законом №423-VIII у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за природний газ, спожитий до 01.01.2014 року (сума основного боргу) за договорами укладеними до цієї дати, а саме: за договором № 13/3184-БО-28 від 28.12.2012 року, в сумі 2917230,24 грн. (наказ суду першої інстанції № 918/483/14); за договором № 14/2608/11 від 30.09.2011 року в сумі 5750641,84 грн. (наказ суду першої інстанції № 918/2063/13).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що 03.09.2013 року, відповідачем повністю погашено суму основного боргу за спожитий природний газ спожитий до 01.01.2014 року. Зазначений факт підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними платіжними дорученнями.

Відтак, скаржник, вважаючи виконаними ним усі умови встановлені Законом 423-VIII, в обґрунтування поданої до суду заяви, стверджує, що останній отримав право на списання пені, штрафних та фінансових санкцій, присуджених до стягнення, у зв'язку з чим, зобов'язання останнього перед позивачем з оплати пені, інфляційних втрат та 3% річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду першої інстанції від 02.07.2014 року у справі № 918/483/14 припинилися.

Ухвалою від 10.12.2015 року господарський суду Рівненської області відмовив у задоволенні відповідної заяви ТзОВ "Рівнетеплоенерго".

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та наявні в останній докази, здійснивши перевірку дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ГПК України, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено вище, Законом № 423- VIII внесено зміни до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" від 08.07.2010 року №2467-VI (далі - Закон № 2467-VI). Зокрема, статтю 18 Закону доповнено частиною 13 такого змісту: "13. Заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану НАК "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обов'язки сторін. Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України."

З рішення суду першої інстанції 02.07.2014 року по справі вбачається, що на виконання умов договору на постачання природного газу від 28.12.2012 року № 13/3184-БО-28 протягом 2013 року позивачем поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 59403909,71 грн., проте, відповідач свої зобов'язання згідно умов зазначеного договору не виконав неналежним чином, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 27263909,71 грн., яка була погашена відповідачем 03.09.2015 року, як зазначалось вище.

Частиною 13 ст. 18 Закону № 2467-VI встановлено, що передбачене останньою списання пені, штрафних та фінансових санкцій слід розглядати як невід'ємну частину реструктуризації заборгованості теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, не погашеної на день набрання чинності Законом № 423, шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості. Однак, з рішення суду першої інстанції вбачається, що позивач на умовах договору № 13/3184-БО/28 від 28.12.2012 року постачав відповідачу природній газ протягом 2013 року, що не відповідає вимогам ч. 13 ст. 18 Закону № 2467-VI.

Списання зазначених сум пені, штрафних та фінансових санкцій є одним із елементів передбаченої цією частиною процедури реструктуризації заборгованості, яка повинна здійснюватись на підставі відповідного типового договору про реструктуризацію заборгованості, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України, проте, доказів укладення між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не подано.

Крім того, судом першої інстанції підставно не прийнято до уваги посилання відповідача про створення відповідної комісії та списання зазначеної заборгованості, оскільки прийняття одноособово рішення відповідачем про списання власної кредиторської заборгованості не може породжувати саме по собі відповідних правових наслідків для позивача, який виступає кредитором.

За таких обставин суд першої інстанції вірно визначився, що правила списання штрафних санкцій не поширюються на суми, які є предметом стягнення за спірним наказом, та правомірно відмовив у задоволенні заяви відповідача про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що вказаним Законом не визначено списання 3% річних та інфляційних втрат, оскільки ці нарахування не є ані штрафними, ані фінансовими санкціями, а є компенсацією кредитору за збитки, понесені внаслідок знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за період прострочення платежу.

Про компенсаційний характер нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України, неодноразово наголошував Верховний Суд України у своїх постановах, відповідно до яких наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Аналогічна позиція зазначена у постановах Вищого господарського суду України від 02.02.2016 року у справі 910/16349/13, від 02.02.2016 року у справі 910/3056/13, від 09.02.2016 року у справі 910/12890/14.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 117 ГПК України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Частиною 4 ст. 117 ГПК України господарський суд ухвалою визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи той факт, що скаржником не надано доказів наявності обставин, які були б підставою для визнання наказу суду від 18.07.2014 року у справі № 918/483/14 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 1081793,62 грн. пені, 132433,10 грн. інфляційних втрат та 370128,33 3% річних, аналізуючи положення чинного законодавства, Рівненський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що мотиви з яких подано апеляційну скаргу не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки скаржником не доведено неправомірності винесення останньої.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Рівненської області від 10.12.2015 року у справі № 918/483/14 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Савченко Г.І.