ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р.Справа № 922/1170/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши справу

за позовом Заступника прокурора Київського району міста Харкова, м. Харків
до 1. Харківської міської ради. м. Харків , 2. Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив Бархани, м. Харків
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту та зобов'язання вчинити певні дії
за участю представників сторін:

прокурора - Кондратюк Н.А., посвідчення № 023324 від 03.12.2013 року

відповідачів - 1. не з*явився, 2. ОСОБА_1, дов. № 4 від 25.12.2015 року

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про визнання незаконним та скасування пункту 11.2. додатку 1 до рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 24 лютого 2010 року №13/10; визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №189775, зареєстрований в ОСОБА_2 Державного земельного агентства у місті Харкові та зобов*язання Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив Бархани передати, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 10,5952 га. з кадастровим номером :13:009:0064, про що скласти акт прийому - передачі.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що спірне рішення прийняте в порушення вимог статті 41 Земельного кодексу України, статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_1 Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року №186. На думку прокурора, Обслуговуючий кооператив Житлово-будівельний кооператив Бархани за своєю метою діяльності не відповідає вимогам статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту, як житлово-будівельний кооператив.

Прокурор у судовому засіданні та у наданому письмовому поясненні підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник першого відповідача у судове засідання не з*явився.

Представник другого відповідача у судовому засіданні та у наданому письмовому додатковому поясненні проти заявлених позовних вимог заперечує; вважає доводи прокурора безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. Представник другого відповідач вважає, що прокурором пропущений строк позовної давності, у зв'язку з чим просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення прокурора та повноважного представника другого відповідача, судом встановлено наступне.

Згідно пункту 11.2. додатку 1 до рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення обєктів містобудування від 24 лютого 2010 року № 13/10 Обслуговуючому кооперативу Житлово-будівельний кооператив Бархани (другому відповідачу) було надано у власність земельну ділянку (кадастровий номер :13:009:0064), яка належала територіальній громаді м. Харкова, за рахунок земель житлової та громадської забудови, загальною площею 10,5952 га. для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови по вул. Тополиній (в районі вул. Квітучої) у м. Харкові.

На підставі вищевказаного рішення Харківської міської ради ОСОБА_2 Державного земельного агентства у місті Харкові (на той час - ОСОБА_2 Держкомзему у м. Харкові) було видано Обслуговуючому кооперативу Житлово-будівельний кооператив Бархани державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 189775, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 17 від 03 вересня 2010 року.

За результатами вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території району, прокуратурою Київського району міста Харкова було зроблено висновок про те, що рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення обєктів містобудування від 24 лютого 2010 року № 13/10 прийнято всупереч вимогам статті 41 Земельного кодексу України, статтей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_1 Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186. Прокурор вважає, що Харківська міська рада при прийнятті оспорюваного рішення була зобов'язана з'ясувати правовий статус, мету та підстави створення Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив Бархани відповідно до Житлового кодексу України та Примірного статуту, чого здійснено не було. Крім того, зазначає, що Обслуговуючий кооператив Житлово-будівельний кооператив Бархани фактично не є житлово-будівельним кооперативом, а є лише обслуговуючим кооперативом, що відображено в пункті 1.2 його статуту та підтверджується фактом того, що він не розпочав будівництво обєкту нерухомого майна за адресою: м. Харків, вул. Тополиній (район вулиці Квітучої).

Відповідно до статті 41 Земельного кодексу України житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації. Житлово-будівельні (житлові) та гаражно-будівельні кооперативи можуть набувати земельні ділянки у власність за цивільно-правовими угодами.

Наведеною нормою передбачена можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена як житлово-будівельний кооператив, а тому при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному наведеною нормою, слід враховувати саме мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу.

Згідно статті 94 Господарського кодексу України кооперативи як добровільні обєднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо).

Створення та діяльність житлово-будівельних кооперативів регулюються Цивільним та Господарським кодексами України, Законом України Про кооперацію, а також чинними на даний час Житловим кодексом Української РСР та прийнятим на його основі Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу, що затверджений постановою ОСОБА_1 Міністрів Української РСР від 30 квітня 1985 року зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 5 Закону України Про кооперацію законодавство про кооперацію базується на нормах Конституції України і Цивільного кодексу України, цього Закону, інших нормативно-правових актів з питань кооперації.

Закон України Про кооперацію містить загальні вимоги до створення та діяльності різних видів та типів кооперативів. Разом з тим створення та діяльність безпосередньо житлово-будівельних кооперативів як одного з видів обслуговуючих кооперативів регулюється нормами глави 5 Житлового кодексу УРСР та прийнятого на виконання статті 137 цього Кодексу Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу.

Житловий кодекс УРСР є чинним і його дію може бути припинено виключно Верховною ОСОБА_1 України як єдиним органом законодавчої влади. Житловий кодекс УРСР не визнавався нечинним ні Законом України Про кооперацію, ні іншим законодавчим актом, а відтак його норми є обовязковими до виконання всіма юридичними та фізичними особами, органами влади та посадовими особами. Більш того, окремі норми глави 5 Житлового кодексу УРСР уточнялися Законом України від 29 червня 2010 року № 2367-VI Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державного регулювання у сфері будівництва житла.

Статтею 6 Закону України "Про кооперацію" (в редакції, чинній на момент прийняття рішення) встановлено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Статус житлово-будівельного кооперативу закріплено в Житловому кодексі Української РСР, порядок його створення, організації, порядок вступу до кооперативу, хто може бути членом кооперативу, статтями 133 та 137 якого встановлено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру. Однією із умов вступу до житлово-будівельного кооперативу є перебування на квартирному обліку в даному населеному пункті. Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється, зокрема, цим Кодексом та Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР.

Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу і зареєстрованого в установленому порядку. Громадяни, яких включено до затвердженого виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_1 народних депутатів списку осіб, що вступають до організовуваного житлово-будівельного кооперативу, вважаються членами цього кооперативу з дня реєстрації статуту, а громадяни, яких прийнято до діючого житлово-будівельного кооперативу, - з дня затвердження виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_1 народних депутатів рішення загальних зборів членів кооперативу про прийом до кооперативу (частини 5, 6 статті 137 Житлового кодексу).

Пунктом 1 розділу 1 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_1 Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року №186, встановлено, що житлово-будівельний кооператив організовується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, - одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу за допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Згідно пункту 3.1 статуту Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив Бархани (протокол від 22 січня 2010 року), зареєстрованим державним реєстратором 25 січня 2010 року, тобто в редакції, яка була чинною на момент прийняття спірного рішення Харківської міської ради, метою створення кооперативу є забезпечення житлом (будівництва житла) членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), або одноквартирних чи багатоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями (господарськими будівлями та спорудами) за власні кошти кооперативу, а або із залученням банківських кредитів, чи/або позик, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Відповідно до з положеннями статуту Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив Бархани метою створення та основними завданнями, а також з урахуванням частини 2 статті 6 Закону України "Про кооперацію", за напрямом своєї діяльності Обслуговуючий кооператив Житлово-будівельний кооператив Бархани відповідає поняттю "житлово-будівельний кооператив".

Згідно частин 1, 5, 6 статті 134 Житлового кодексу Української РСР на облік бажаючих вступити до житлово-будівельного кооперативу беруться громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і потребують поліпшення житлових умов.

Порядок обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, встановлюється законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Правила обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, затверджуються ОСОБА_1 Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок.

ОСОБА_3 Міністрів Української РСР і Української ОСОБА_4 професійних спілок від 05 червня 1985 року № 228 затверджено Правила обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу.

Відповідно до пункту 2 Правил обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, кооперативний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ОСОБА_4 народних депутатів.

Частиною 5 статті 7 Закону України Про кооперацію встановлено, що чисельність членів кооперативу не може бути меншою ніж три особи.

Згідно абзацу 2 пункту 3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу при будівництві одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_4 народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік.

Відповідно до пункту 16 частини 3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, житлово-будівельний кооператив має право одержати в установленому порядку в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва жилого будинку (будинків) та надвірних будівель.

Із пункту 1.5 Статуту Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив Бархани вбачається, що на момент прийняття рішення про створення кооперативу його членами (засновниками) були три громадянина, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Матеріали справи не містять доказів того, що вказані особи перебували або перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов.

ОСОБА_2 обліку та розподілу житлової площі від 13 лютого 2015 року № 200/у на адресу прокуратури Київського району м. Харкова повідомлено, що громадяни ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_5 на квартирному обліку у м. Харкові за місцем мешкання з 01 січня 2010 року по теперішній час не перебували та не перебувають.

Суд звертає увагу на те, що членами кооперативу є лише три особи, а земельна ділянка відведена для розробки проекту будівництва та подальшої експлуатації житлових комплексів, що свідчить про недотримання принципів рівності у земельних відносинах.

Таким чином, Обслуговуючий кооператив Житлово-будівельний кооператив Бархани було створено з порушеннями частини 1 статті 134 Житлового кодексу Української РСР, пункту 3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_8 Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року №186, адже його засновниками були лише три громадянина, які не перебували на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов в даному населеному пункті.

Наведені обставини свідчать, що Обслуговуючий кооператив Житлово-будівельний кооператив Бархани не було створено як житлово-будівельний кооператив в розумінні Житлового кодексу Української РСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_8 Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року №186, що свідчить про відсутність у нього правових підстав на безоплатне отримання у власність спірної земельної земельних в порядку, визначеному статтею 41 Земельного кодексу України.

Суд дійшов висновку про те, що при прийняті оскаржуваного рішення Харківською міською радою не було дотримано підстав набуття земельних ділянок житлово-будівельними кооперативами, визначених статтею 41 Земельного кодексу України, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Одночасно суд зазначає, що другим відповідачем у справі зроблено заяву про застосування строку позовної давності.

Згідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В пункті 1.1. ОСОБА_3 Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 Цивільного кодексу України, абзац 3 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність, яка згідно статті 257 Цивільного кодексу України, встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Відповідним суб'єктом здійснення державою своїх цивільних прав в даному випадку є прокурор, який згідно статті 1 Закону України "Про прокуратуру" здійснює прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів місцевими радами, їх виконавчими органами, з відповідними наслідками прокурорського нагляду, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом в інтересах держави.

Таким чином, до спірних взаємовідносин за позовом прокурора встановлюється загальна позовна давність в три роки.

Згідно пункту 4.1. ОСОБА_3 Пленуму Вищого господарського суду України, від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 Цивільного кодексу України. У разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (частина 2 статті 29 Господарського процесуального кодексу України), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколу пленарного засідання сесії Харківської міської ради від 24 лютого 2010 року, на якому було прийнято рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування", яким Обслуговуючому кооперативу Житлово-будівельний кооператив Бархани надано у власність земельну ділянку загальною площею 10,5952 га, для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови по вул. Тополиній (в районі вул. Квітучої), був присутній заступник прокурор м. Харкова.

У ОСОБА_3 Судової палати у цивільних господарських справах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-152цс14 зазначено, що за змістом норми частини першої статті 261 Цивільного кодексу України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому, норма частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин.

Таким чином, обізнаність прокурора з оскаржуваним рішенням є доведеною з дати ухвалення рішення 24 лютого 2010 року.

У зв'язку із обізнаністю з 24 лютого 2010 року заступника прокурора м. Харкова про прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради, згідно із ОСОБА_3 Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-152цс14, також є обізнаними всі інші органи прокуратури, оскільки вони становлять єдину централізовану систему відповідно до статті 6 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції чинній станом на 24 лютого 2010 року та по 15 липня 2015 року).

Отже, початок перебігу позовної давності щодо оскарження рішення Харківської міської ради від 24 лютого 2010 року, починається саме з дати прийняття такого рішення, оскільки його прийняття відбувалось безпосередньо за участю затупника прокурора міста Харкова, який перебував на пленарному засіданні, та у відповідності до статті 257 Цивільного кодексу України, строк позовної давності за вимогами щодо оскарження цього рішення сплинув 25 лютого 2013 року.

Позов про скасування спірного рішення було подано Заступником прокурора Київського району міста Харкова до господарського суду лише 26 лютого 2015 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Наказами Генеральної прокуратури України від 12 квітня 2011 року, № Згн "Про організацію правозахисної діяльності органів прокуратури України" (пункт 10) та від 07 листопада 2012 року № 3гн "Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів" (пункт 3.1.) на органи прокуратури покладені обов'язки перевіряти законність правових актів Кабінету міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, не тільки в межах перевірки певних актів органів місцевого самоврядування а й встановлені певні строки для здійснення прокурорського нагляду, тобто щомісяця.

Отже прокурор, зобов'язаний був здійснити наглядові функції з приводу перевірки законності оскаржуваного рішення Харківської міської ради протягом місяця з дня його прийняття, у зв'язку з чим суд не приймає посилання прокурора на те, що безпосередні дані, що свідчили про виявлені порушення, були отримані лише в 2015 році, суд враховує, що прокурор мав можливість та був зобов'язаний виявити такі порушення в строки, визначені чинним законодавством.

Таким чином, прокурором не була реалізована об'єктивна можливість знати про підстави прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради у місячний строк з моменту його ухвалення, шляхом здійснення заходів прокурорського нагляду, яка між тим збігається із обов'язками прокурора згідно пункту 7 статті 15 Закону України "Про прокуратуру".

Частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У своїй постанові № 3-23гс14 від 27 травня 2014 року Верховний Суд України дійшов висновку, що перебування прокурора під час пленарного засідання міської ради, на якому було прийняте оскаржуване рішення, є початком перебігу строку позовної давності, згідно частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, норми якої також розповсюджуються і на звернення прокурора до суду. Та початок перебігу строку позовної давності починає свій перебіг не з дати здійснення прокурором перевірки оскаржуваного рішення, а з дати, коли прокурору було відомо про існування оскаржуваного рішення.

Тому нездійснення прокурором своїх цивільних прав, як уповноваженого державного органу у визначений законом строк, а відтак і звернення до суду після спливу строків позовної давності, є підставою для їх застосування згідно частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України, оскільки прокурор в даному випадку, як уповноважений державою на її захист орган, має рівні з іншими цивільні права.

Суд також зазначає, що в постанові Вищого господарського суду України від 03 листопада 2015 року у даній справі зазначено про те, що касаційна інстанція не заперечує встановлених судами обставин стосовно того, що на час звернення прокурора з позовом сплила позовна давність, про застосування якої заявлено відповідачами, проте виходить із того, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Згідно статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Враховуючи, що судом встановлений факт обґрунтованості позовних вимог, а також встановлений факт пропущення прокурором строку на звернення з даним позовом до суду, суд вважає клопотання відповідача про застосування до позовної заяви Заступника прокурора Київського району міста Харкова строку позовної давності обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, відповідно до чого суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 22.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_10