ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016р. Справа№ 914/4266/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна", м. Борислав Львівської області

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Максимовичі Самбірського району Львівської області

про стягнення 43 909, 71 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: Ільницький І.Л. - представник

від відповідача: не з'явився

Зміст ст.22 ГПК України представнику позивача роз'яснено.

Розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 43 909, 71 грн.

Ухвалою суду від 16.12.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 11.01.2016 р.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав наведених у позовній заяві та усних поясненнях. 15.02.2016 р. представником позивача була подана заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просить суд стягнути з відповідача, крім основного боргу в розмірі 24 053, 75 грн., пені в розмірі 989, 86 грн., 3% річних в розмірі 1 166, 44 грн. та інфляційних втрат в розмірі 17 702, 66 грн., додатково ще послуги адвоката в розмірі 8 800, 00 грн. Щодо вказаної заяви, то суд зазначає, що в п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Ціна позову визначається у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у беспірному (безакцептному) порядку.

Таким чином, подання заяви про збільшення розміру послуг адвоката, які на думку позивача підлягають відшкодуванню з відповідача, не може трактуватися як збільшення саме позовних вимог.

Відповідач вимог суду, зазначених в ухвалах про порушення справи та про відкладення справи не виконав, витребуваних доказів не подав, позовні вимоги не заперечив, явки свого представника в засідання суду не забезпечив, про причини невиконання вимог суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи судом, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, отриманим відповідачем 26.12.2015 р.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи в порядку ст. 75 ГПК України, суд встановив наступне:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна" звернулося в господарський суд з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 43 909, 71 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07 листопада 2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «НТД-Україна» (надалі - позивач, орендодавець) та Фізичною особам - підприємцем ОСОБА_1 (надалі - відповідач, орендар) було укладено договір оренди № 9 (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування торгове приміщення згідно додатку № 1 (план-схема) та акту приймання-передачі у торговому комплексі «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для використання під реалізацію жіночого одягу і супутніх товарів брендів Chloe, Valentino, Prada, Roberto Cavali, Dior, Moschino, Tori Burch з умовою доповнення асортименту товарів іншими брендами не більше 20% від загальної кількості одиниць товарів. Вказаний об»єкт оренди знаходиться на балансі орендодавця і є його власністю.

Пунктами 3.1, 3.5 договору передбачено, що для об»єкта оренди загальною площею 16, 9 кв.м. сторони узгодили ставку орендної плати в розмірі 4 850, 30 грн. за кожен місяць оренди. Нарахування орендної плати та виникнення грошового зобов'язання відбувається в останній календарний день місяця, а комунальних платежів - щомісяця після отримання рахунків підприємств, що надають послуги орендодавцю.

Відповідно до п. 4.4 договору, відповідач зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та комунальні платежі у відповідності з розділом 3 договору.

На виконання умов договору позивачем за період червень-грудень 2013 року були надані відповідачу послуги з оренди майна та надання комунальних послуг на загальну суму 34 098, 08 грн., що підтверджується актами надання послуг, копії яких долучені до матеріалів справи. Вказані акти були підписані відповідачем без зауважень.

Відповідач, в порушення умов договору, оплату орендної плати та комунальних платежів здійснив лише частково в розмірі 8 275, 00 грн. Також, 30.08.2013 р. позивачем було проведено корегування боргу в сторону зменшення на суму 1 769, 33 грн., у зв'язку з допущенням помилки в нарахуванні за червень і липень 2013 р.

24.12.2013 р. договір оренди був припинений та об»єкт оренди був відповідачем повернутий позивачу, про що свідчить акт приймання-передачі від 24.12.2013 р.

Відповідно до п. 3.9 договору, на протязі 30 днів після припинення договору проводиться взаємне звіряння розрахунків, зарахування зустрічних вимог та оплата існуючої заборгованості стороною, за якою рахується така заборгованість.

Відповідач до 24.01.2014 р. не здійснив сплату орендної плати та комунальних платежів, тому у нього виникла заборгованість в розмірі 24 053, 75 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Крім, стягнення основної заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 986, 86 грн., 3 % річних в розмірі 1 166, 44 грн. та інфляційні втрати в розмірі 17 702, 66 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи із наступних мотивів:

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання виникають з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк та згідно із ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлено договором найму.

Як встановлено судом, 07 листопада 2012 р. сторонами був укладений договір оренди № 9, відповідно до п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування торгове приміщення згідно додатку № 1 (план-схема) та акту приймання-передачі у торговому комплексі «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для використання під реалізацію жіночого одягу і супутніх товарів брендів Chloe, Valentino, Prada, Roberto Cavali, Dior, Moschino, Tori Burch з умовою доповнення асортименту товарів іншими брендами не більше 20% від загальної кількості одиниць товарів. Вказаний об»єкт оренди знаходиться на балансі орендодавця і є його власністю.

Відповідно ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Пунктами 3.1, 3.5 договору передбачено, що для об'єкта оренди загальною площею 16, 9 кв.м. сторони узгодили ставку орендної плати в розмірі 4 850, 30 грн. за кожен місяць оренди. Нарахування орендної плати та виникнення грошового зобов'язання відбувається в останній календарний день місяця, а комунальних платежів - щомісяця після отримання рахунків підприємств, що надають послуги орендодавцю.

Відповідно до п. 4.4 договору, відповідач зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та комунальні платежі у відповідності з розділом 3 договору.

На виконання умов договору позивачем були надані відповідачу послуги з оренди майна на загальну суму 34 098, 08 грн., що підтверджується актами надання послуг, а саме: від 30.06.2013 р. № 06300035, від 31.07.2013 р. № 07310015, від 31.08.2013 р. № 08310009, від 30.09.2013 р. № 09300016, від 31.10.2013 р. № 10310016, від 30.11.2013 р. № 11300033, від 31.12.2013 р. № 12310010. Вказані акти були підписані відповідачем без зауважень.

Відповідач здійснив оплату орендної плати та комунальних платежів частково в розмірі 8 275, 00 грн. Також, 30.08.2013 р. позивачем було проведено корегування боргу на суму 1 769, 33 грн., у зв'язку з допущенням помилки в нарахуванні за червень і липень 2013 р.

24.12.2013 р. договір оренди був припинений та об'єкт оренди відповідачем був повернутий позивачу, про що свідчить акт приймання-передачі від 24.12.2013 р.

Відповідно до п. 3.9 договору, на протязі 30 днів після припинення договору проводиться взаємне звіряння розрахунків, зарахування зустрічних вимог та оплата існуючої заборгованості стороною, за якою рахується така заборгованість.

Відповідач свої зобов'язання по договору щодо сплати орендної плати та комунальних платежів належним чином не виконав, чим порушив вимоги п. 4.4 договору.

Оскільки представник відповідача в судові засідання не з'явився, своїм правом на захист не скористався, позовні вимоги не заперечив, вимоги суду належним чином не виконав, доказів погашення заборгованості в повному обсязі не подав, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати та комунальних платежів в розмірі 24 053, 75 грн. підлягають до задоволення.

Приписами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1 166, 44 грн., суд вважає, що вони розраховані вірно, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. В частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 17 702, 66 грн., то позивачем при їх розрахунку допущено арифметичну помилку, відтак стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати в розмірі 17 368, 61 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 986, 86 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов»язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов»язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлений за згодою сторін

Зазначення в договорі лише загальної умови про те, що сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України, не може означати встановлення в договорі права позивача на нарахування пені у певному розмірі за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, оскільки в укладеному між сторонами договорі не передбачено ні виду неустойки, ні її розміру, тому вимога позивача про стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Щодо заяви позивача про відшкодування з відповідача 8 800, 00 грн. витрат на оплату послуг адвоката, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України. Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову.

У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно - правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат (п. 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7).

Таким чином, врахувавши складність справи, оцінивши обсяг та якість послуг, що були надані позивачу адвокатом, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд прийшов до висновку, що сплачені позивачем у справі витрати на послуги адвоката в сумі 8 800,00 грн. є завищеними, а тому вважає за необхідне відшкодувати позивачу витрати на послуги адвоката у розмірі 5 % від задоволених позовних вимог, тобто стягненню з відповідача підлягають 2 129, 44 грн. вказаних витрат.

Враховуючи, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, судовий збір покладається на нього пропорційно до задоволених вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України, суд , -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НТД-Україна» (82300, м. Борислав Львівської області, вул. Коваліва, 46-Б, ) суму в розмірі 45 887, 52 грн., з них:

- 24 053, 75 грн. - основного боргу;

- 17 368, 61 грн. - інфляційних втрат;

- 1 166, 44 грн. - 3% річних;

- 2 129, 44 грн. - послуг адвоката;

- 1 169, 28 грн. - судового збору.

3. В задовленні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 19.02.2016 року.

Суддя Манюк П.Т.