ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 р. Справа № 909/7/16
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС",

вул. Пирогова,150, м. Вінниця, 21037;

до відповідача: ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2,

АДРЕСА_1,76018;

про: стягнення заборгованості в сумі 34 792,66грн., з яких: 27 000,00грн. - основний борг, 5 398,28грн. - пеня, 2 026,36грн. - інфляційні втрати, 368,02грн. - 3% річних.

Представники сторін в судове засідання не з"явились.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС", звернувся до господарського суд Івано-Франківської області з позовом, про стягнення з відповідача - ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2, заборгованості в сумі 39 792,66грн., з яких: 32 000,00грн. - основний борг, 5 398,28грн. - пеня, 2 026,36грн. - інфляційні втрати, 368,02грн. - 3% річних.

Ухвалою від 11.02.16р., судом прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог №135 від 10.02.2016р. (вх№1200/16 від 11.02.16р.), а спір вирішується виходячи зі зменшеної ціни позову - 34 792,66грн., з яких: 27 000,00грн. - основний борг, 5 398,28грн. - пеня, 2 026,36грн. - інфляційні втрати, 368,02грн. - 3% річних.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений ухвалою суду від 11.02.16р.

Позовні вимоги позивач виклав у позовній заяві, вказуючи при цьому на:

- укладення між сторонами Договору (дистрибуції в регіоні) ДМП-25 від 19.05.14р., на виконання умов якого, позивач поставив відповідачу, по видатковій накладній №AV000045368 від 20.08.15р., товар (продукти харчування), на загальну суму 54 189,60грн.;

- неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов"язань, в частині здійснення розрахунків за отриманий товар, внаслідок чого, утворилась заборгованість в сумі 27 000,00грн. (27 189,60грн.- відповідачем сплачено);

- п. 7.2. Договору та положення п.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі яких, у відповідача в наявності зобов"язання сплатити позивачу 5 398,28грн. - пені, 2 026,36грн. - інфляційних втрат, 368,02грн. - 3% річних;

- приписи ст.ст. 530, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України.

Представник відповідача, в судові засідання жодного разу не з"явився, про причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заперечень в спростування заявлених позовних вимог, відповідач суду не подав. Ухвала суду від 20.01.16р., з відомостями про дату, час та місце розгляду справи, направлена відповідачу рекомендованою кореспонденцією за адресою вказаною позивачем у позовній заяві - АДРЕСА_1, 76018, повернулись на адресу суду підприємством зв"язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи у разі виконання судом вимог ч.1 ст.64, ст. 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом даних норм права, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації за адресою вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв"язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час та місце розгляду справи судом (п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.11р.).

За таких обставин, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, враховуючи той факт, що позивач та відповідач належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а також те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представників сторін за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю - підприємством "АВІС" (Компанія/позивач) та ОСОБА_1 особою-підприємцем ОСОБА_2 (Дистриб"ютор/відповідач) укладено Договір (дистрибуції в регіоні) ДМП-25 від 19.05.14р.

Згідно п.1.1. Договору, Компанія поставляє на умовах, передбачених цим Договором, Дистрибю"ютору товар, найменування, асортимент, кількість та ціна якого, зазначаються у видаткових накладних, податкових накладних, рахунках, специфікаціях чи інших документах, які є невід"ємною частиною даного Договору.

Право власності на поставлену партію товару переходить від Компанії до Дистриб"ютора з моменту її передачі Дистриб"ютору згідно накладних. Товар вважається переданим Компанією та прийнятим Дистриб"ютором з моменту підписання належним чином уповноваженими представниками сторін накладних (п.п.4.3., 5.3.Договору).

Пунктом 2.2. Договору встановлено, що Дистриб"ютор зобов"язаний провести повний розрахунок за кожну отриману відповідно до накладної партію товару протягом 21 календарних днів, рахуючи з дати зазначеної у видатковій накладній, якщо дата оплати припадає на вихідний або святковий день, оплата повинна бути здійснена в наступний за нею банківський день.

Дослідженням обставин справи, судом встановлено, що на виконання умов договірних відносин, позивач поставив відповідачу, по видатковій накладній №AV000045368 від 20.08.15р., товар (продукти харчування), на загальну суму 54 189,60грн.

При цьому, підписання відповідачем, без жодних зауважень, видаткової накладної №AV000045368 від 20.08.15р., яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", відповідає вимогам ст. 9 цього Закону та п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, фіксує факт здійснення господарської операції, в даному випадку, поставку товару позивачем відповідачу та є підставою для виникнення у останнього обов"язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Проте, відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов"язання, в частині здійснення розрахунків за отриманий товар, внаслідок чого, утворилась заборгованість в сумі 27 000,00грн. (27 189,60грн.- відповідачем сплачено, а.с.17-25, 61).

Позивачем доведено перед судом, факт наявності у відповідача боргу за поставлений товар в розмірі 27 000,00грн.

Станом на 25.02.16р. в матеріалах справи відсутні відомості, які підтвердили б сплату вище зазначеної суми заборгованості.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов"язки виникають зокрема, з Договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

В силу приписів ст.ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Договір (дистрибуції в регіоні) ДМП-25 від 19.05.14р., укладений між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Нормою ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Враховуючи той факт, що відповідач не виконав свої зобов"язання, які випливають з Договору та закону, отже, вимога позивача про стягнення з відповідача боргу, за поставлений товар, в розмірі 27 000,00грн., підлягає до задоволення в повному обсязі.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України зобов"язання припиняється належним чином проведеним виконанням.

Однак, якщо зобов"язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов"язки в тому числі передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України /боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом/.

Крім того, приписами п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 8.2. Договору, встановлено, при порушенні умов оплати за товар Дистриб"ютором виплачується сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, а також пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен календарний день прострочення. Загальна сума пені розраховується за весь період прострочення оплати суми боргу.

Враховуючи вище зазначені правові норми та п. 8.2. Договору, позивачем правомірно нараховано відповідачу 5 398,28грн. - пені, 2 026,36грн. - інфляційних втрат, 368,02грн. - 3% річних, за період вказаний у розрахунку (а.с.7-8), який перевірено судом та визнано арифметично вірним.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов"язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Розподіл обов"язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов"язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Позивачем доведено та документально підтверджено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

В силу п. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов"язання. Відповідач в судові засідання жодного разу не з"явився, своїми правами, наданим йому ст.ст. 22, 59 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, будь - яких заперечень проти позову чи доказів належного виконання своїх зобов"язань не надав, доводи позивача не спростував.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 34 792,66грн., з яких: 27 000,00грн. - основний борг, 5 398,28грн. - пеня, 2 026,36грн. - інфляційні втрати, 368,02грн. - 3% річних, правомірна, обґрунтована, документально підтверджена і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 11, 204, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 614, 626-629, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 193 Господарського кодексу України ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49,75, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС" до відповідача ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 34 792,66грн. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1,76018 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС", вул. Пирогова,150, м. Вінниця, 21037 (ідентифікаційний код 13304871) 27 000,00грн. (двадцять сім тисяч грн. 00коп.) - заборгованості, 5 398,28грн. (п"ять тисяч триста дев"яносто вісім грн. 28коп. )- пені, 2 026,36грн. (дві тисячі двадцять шість грн. 36коп.) - інфляційних втрат, 368,02грн. (триста шістдесят вісім грн. 02коп.) - 3% річних, 1 218,00грн. (одну тисячу двісті вісімнадцять грн. 00коп.) - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення складено 29.02.16р.

Суддя С.Кобецька