ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р.Справа № 922/6597/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "ТЦ "Київ" (м. Полтава)
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м. Харків)
про стягнення 15 617,42 грн.
за участю :

позивача - Васильченко Л.А. (дов. б/н від 04.01.2016 року);

відповідача - ОСОБА_2 (особисто, НОМЕР_1, виданий Комінтернівським РВ ХМУ УМВСУ в Х/о), ОСОБА_4 (дов. № 383 від 01.02.2016 року)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне підприємство "ТЦ "Київ", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на свою користь заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором суборенди частини нерухомого майна №3-33-2015/ТЦ від 29.01.2015. Відповідно вимог позовної заяви, заявлена до стягнення сума заборгованості становить 15 617,42 грн., з яких заборгованість за надані послуги в розмірі 11198,50 грн., пеня в розмірі 2773,54грн., штраф в розмірі 1000,00грн, а також розмір індексації на рівень інфляції у сумі 481,54грн. та 3% річних в розмірі 163,84грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання передбачені договором суборенди частини нерухомого майна №3-33-2015/ТЦ від 29.01.2015 щодо своєчасної оплати за користування нежитловим приміщенням. Судові витрати просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 30 грудня 2015 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 18 січня 2016 р. о 12:20 год.

14.01.2016 року до канцелярії суду від представника позивача надійшли пояснення по справі.

15.01.2016 року до канцелярії суду від відповідача надійшли додаткові документи разом з супровідним листом, з яких, зокрема, відзив на позов, в якому відповідач погоджується з позовом частково, в розмірі 5020,90 грн., що складається з: 4948,50 грн. - сума основного боргу, 72,40 грн. - 3% річних.

В судовому засіданні 18 січня 2016 р. було оголошено перерву до 01 лютого 2016 р. о 12:00 год.

27.01.2016 року до канцелярії суду від представника позивача надійшли пояснення по справі.

В судовому засіданні 01 лютого 2016 р. було оголошено перерву до 15 лютого 2016 року о 12:30 год.

11.02.2016 року до канцелярії суду від представника позивача надійшли уточнення позовних вимог, в яких він просить суд винести рішення, відповідно до якого 1. стягнути з відповідача Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 на користь Приватного підприємства "Торгівельний центр "Київ":

1.1 заборгованість з суборендної плати та експлуатаційних витрат в розмірі 12708,33 грн., пеню за прострочення сплати суборендної плати та експлуатаційних витрат в розмірі 3104,97 грн., втрати від інфляційних процесів за прострочення сплати суборендної плати та експлуатаційних витрат в розмірі 3013,55 грн., 3% річних від простроченої суми суборендної плати, експлуатаційних витрат в розмірі 328,53 грн.;

1.2 заборгованість зі сплати компенсації комунальних послуг в розмірі 3075,91 грн., пеню за прострочення сплати компенсації комунальних послуг в розмірі 758,28 грн., втрати від інфляційних процесів за прострочення сплати компенсації комунальних послуг в розмірі 368,17 та 3% річних від простроченої суми компенсації комунальних послуг в розмірі 70,66 грн.;

1.3 заборгованість зі сплати грошового зобов'язання щодо сплати щомісячних коригувань суборендної плати на індекс інфляції в розмірі 1615 грн., пеню за прострочення сплати щомісячних коригувань суборендної плати на індекс інфляції в розмірі 414,44 грн., втрати від інфляційних процесів за прострочення сплати щомісячних коригувань суборендної плати на індекс інфляції в розмірі 162,21 грн., та 3% річних від простроченої суми в розмірі 36,74 грн.;

1.4 штраф в розмірі 1000,00 грн.;

2. Відшкодувати витрати по сплаті судового збору у сумі 1218,00 грн.;

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стосовно уточнення позовних вимог представника позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд, дослідивши уточнення позовних вимог представника позивача,приймаючи до уваги, що розгляд справи по суті почався 18 січня 2016 року, вважає за можливе частково прийняти їх, а саме п.п. 1.1., 2, 3, та зазначив, що подальший розгляд справи ведеться з урахуванням цих уточнень.

15.02.2016 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення.

Представник позивача в судовому засіданні 15 лютого 2016 р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням уточнень.

Представник відповідача в судовому засіданні 15 лютого 2016 р. позов визнав частково в розмірі 5020,90 грн.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

29 січня 2015 року між Приватним підприємством "ТЦ "Київ" (орендар) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (суборендар) було укладено договір суборенди частини нерухомого майна №3-33-2015/ТЦ.

Відповідно до п. 1.1 договору, позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове оплачуване користування нежитлове приміщення загальною площею 50,0кв. м., яке розташоване на 3-му поверсі (приміщення № 24) будівлі Торгового центру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується актом приймання-передачі в користування від 01 лютого 2015 року.

Відповідно до п. 2.3.4. договору, відповідач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати суборендну плату, компенсацію комунальних та оплату експлуатаційних витрат.

Відповідно до п. 5.1 договору, відповідач зобов'язаний вносити суборендну плату за користування об'єктом суборенди в розмірах та в строки, обумовлені даним договором. Додатково відповідач здійснює компенсацію вартості комунальних послуг та сплачує вартість експлуатаційних послуг.

Пунктом 5.2. договору передбачено індексацію розміру суборендної плати, зокрема, щомісячно суборендна плата коригується на індекс інфляції на підставі даних органів статистики, але не може бути меншою ніж суборендна плата. Рахунок на суму коригування суборендної плати позивач надає 5 відповідачу 1 раз на місяць в термін до 15 числа місяця наступного за звітним періодом. Відповідач зобов'язаний сплатити рахунок протягом 3-х банківських днів з дати його отримання.

Суборендна плата в розмірі 5000,00 грн., визначена відповідно до п.5.3. договору, сплачується суборендарем щомісяця, попередньою оплатою, не пізніше 20-го числа місяця, що передує оплачуваному на підставі виставленого орендарем в період з 10 по 15 число місяця рахунку (п. 5.7 договору). Відповідно до п. 5.10. договору, суборендар, крім платежів по суборенді, повинен протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунків позивачем компенсувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергію, водо- та теплопостачання) та витрати на комунальні послуги, які вживаються відвідувачами та суборендарями в місцях загального користування та які розподіляються всіма суборендарями Торгового центру пропорційно площі об'єкту суборенди до загальної площі об'єкту Торгового центру. Орендар зобов'язаний надати рахунок суборендарю до сплати до 5 числа місяця наступного за звітним.

Також відповідно до п.5.11. договору суборендар додатково відшкодовує орендарю витрати, пов'язані з експлуатацією, обслуговуванням і утриманням об'єкта суборенди (надалі - експлуатаційні витрати) в розмірі 1250,00грн., в т. ч. ПДВ., що еквівалентно 78,76 доларів США, та зобов'язаний їх оплатити до 20-го числа, що передує оплачуваному місяцю.

Відповідно до п. 5.8 договору, у разі відсутності у відповідача рахунку на оплату суборендної плати та або рахунку на експлуатаційні витрати за будь-якими причинами відповідач зобов'язаний сплатити суборендну плату у зазначений в пункті 5.7 договору термін.

Судом встановлено, що відповідач фактично використовував об'єкт суборенди, що підтверджується актом прийому-передачі об'єкту суборенди в орендне користування від 01.02.2015, і здійснював оплату за договором, але не в повному обсязі.

З позовної заяви вбачається, що відповідач самовільно, без погодження з позивачем вивіз з об'єкту суборенди всі речі та фактично припинив здійснювати підприємницьку діяльність на суборендованій площі. Від підписання акту приймання-передачі (повернення) об'єкту суборенди з суборендного користування відповідач відмовився.

01.06.2015року комісією позивача, керуючись п.4.7. та п. 4.7.1 договору № 3-33-2015/ТІД від 29.01.2015 року, самостійно прийняла частину нежитлового приміщення, про що був складений акт приймання - здачі, оскільки відповідач не повернув об'єкт суборенди позивачу.

Відповідно до п. 9.11 договору, при розірванні (припиненні) договору суборендар зобов'язаний провести повний розрахунок з орендарем відповідно до умов даного договору. Відповідач зобов'язаний оплатити суборендну плату, вартість спожитих комунальних та експлуатаційних послуг за весь фактичний час використання об'єкту суборенди до моменту його передачі (повернення) орендарю незалежно від строку дії даного договору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не здійснив повний розрахунок по договору і має заборгованість перед позивачем по договору суборенди частини нерухомого майна № 3-33-2015/ТЦ від 29.01.2015 року з суборендної плати та експлуатаційних витрат в розмірі 12708,33 грн.

В порядку досудового врегулювання спору, відповідно до частини 2 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, позивачем на адресу відповідача неодноразово повідомлялось про наявність боргу, про що свідчать направлені претензії №266-15/ТЦ від 23.06.2015, № 479-15/ТЦ від 11.11.2015 року, але вони залишились без відповіді відповідача, заборгованість не погашена в повному обсязі.

Таким чином, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушено права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та приймаючи до уваги вимоги ст. 526 Цивільного Кодексу України, а саме те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, враховуючи те, що відповідач частково визнав позовні вимоги, а також не надав суду належних доказів, які би спростував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення заборгованості по договору суборенди частини нерухомого майна № 3-33-2015/ТЦ від 29.01.2015 року з суборендної плати та експлуатаційних витрат в розмірі 12708,33 грн. правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Стосовно заявленої до стягнення у позові пені в сумі 3104,97 грн. суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст.193, 198 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 10.1. договору, за невиконання чи неналежне виконання даного договору сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством і цим договором.

Пунктом 10.5 договору передбачено, що за прострочення оплати платежів з суборендної плати, витрат на утримання об'єкту суборенди та компенсації комунальних послуг. Орендар має право вимагати, а суборендар зобов'язаний протягом 3-х (трьох) банківських днів від дня отримання такої вимоги від орендаря, сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від несплаченої суми за весь час прострочення.

Перевіривши зроблений позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача пені в сумі 3104,97 грн. підлягає задоволенню як правомірна.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 328,53 грн. суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 328,53 грн.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 3013,55 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки надані розрахунки не відповідають вимогам чинного законодавства, тому нарахована сума інфляційних підлягає стягненню з відповідача частково в розмірі 2286,04 грн. В іншій частині стягнення інфляційних слід відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 1000,00 грн. суд зазначає таке.

Пунктом 10.6. договору, передбачено, що у випадку прострочення оплати платежів з суборендної плати, витрат на утримання об'єкту суборенди та комунальних послуг більше, ніж на 1 календарний день. Орендар додатково має право вимагати, а суборендар за такою вимогою орендаря зобов'язаний додатково сплатити штраф у розмірі 200,00 грн., у випадку прострочення більше, ніж на 3 календарних дні, розмір штрафу становитиме 500,00 грн., у випадку прострочення на 5 календарних днів і більше, розмір штрафу становитиме 1000,00 грн. Суборендар зобов'язаний сплатити штраф протягом 3 (трьох) банківських днів, від дня отримання відповідної вимоги. До такої вимоги додається відповідний рахунок на оплату заборгованості з урахуванням нарахованої пені та штрафу.

Перевіривши зроблений позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача пені в сумі 1000,00 грн. підлягає задоволенню як правомірна.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн., оскільки з його вини спір було доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2; код НОМЕР_2) на користь Приватного підприємства "ТЦ "Київ" (36029, м. Полтава, вул. Зіньківська, 6; Код ) заборгованість з суборендної плати та експлуатаційних витрат в розмірі 12708,33 грн., пеню за прострочення сплати суборендної плати та експлуатаційних витрат в розмірі 3104,97 грн., втрати від інфляційних процесів за прострочення сплати суборендної плати та експлуатаційних витрат в розмірі 2286,04 грн., 3% річних в розмірі 328,53 грн., штраф в розмірі 1000,00 грн. та судовий збір у сумі 117404,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині стягнення з відповідача в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.02.2016 р.

Суддя Г.І. Сальнікова